MAX PORTER

LANNY

Ukážka z elektronickej knihy

MAX PORTER

LANNY

© Max Porter 2019

translation © Lucia Halová 2020

copyediting Jana Šulková, Martina Kubealaková

cover & design © Barbora Šajgalíková

slovak edition © Inaque 2020

ISBN: 978-80-8207-082-1

ISBN e-book: 978-80-8207-083-8

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

Pokoj, pocestný, je strom,

čo sám rastie cez všetky

ťažkosti, núdzu a všetko,

čo súvisí s rastom.

Je zelený a odhodlaný

dýcha stiesnene,

a napriek tomu vydýchne pokoj, pokoj mysle,

rast, pohyb.

Kráča zelenajúcou sa milotou

po celej zemi,

kde láska ho obloha a slnko,

tak ako ja budem láskať teba.

Lynette Roberts Green Madrigal (I)

1

Mŕtvy tatko Zubovník sa postojačky zobudí z driemot širokých štyri kilometre a oškriabe si karpiny živice, v ktorej sa lesknú zachytené zrazeniny smetia. Ľahne si, aby si vypočul spevy zeme (žiadne sa neozývajú, tak si hmká), potom sa scvrkne, prereže si ústa hrdzavým očkom z plechovky a nasaje mokrý povlak kyslastého mulču a ovocných hniložravcov. Rozštiepi sa a zakníše, rozdelí a znova poskladá, vykašle umelohmotný pohár a skamenený kondóm, nachvíľku sa zarazí ako rozbitá sklolaminátová vaňa, zatacká sa a strhne si masku, ohmatá si tvár a zistí, že je z dávno zakopaných fliaš od kyseliny trieslovej. Viktoriánsky odpad.

Nevrlý tatko Zubovník si radšej nemal popoludní zdriemnuť; nevie, kto je.

Chce zabíjať, tak spieva. Znie to ako spomalené nič, ako asfaltové bubliny praskajúce vo vlne horúčav. Jeho úškrn sa natiahne na lepkavú hodinku. Rozveselený sa prihovára hlasom vzdelaného blázna suchým krídlam tenučkým ako papier a stvoreniam pod kôrou, značkám, ktoré tu zanechal minulý rok, myšiam a škovránkom, hrabošom a jeleňom, svojráznej spomienke na seba – na spoľahlivý kolobeh, súčasť životopisu okolitej krajiny. Kĺže z jedného pochmúrneho kostýmu do druhého, šelestí, trúsi sa a nadáva cestou pomedzi stromy. Krátky úsek prejde ako technik v reflexnej veste. Urobí krok v elegantnom obleku, potom v protileteckom kryte, v teplákoch, hrdzavej kapote z džípu, v koženej sukni, ale nie je to ono. Zastaví sa ako výfuková rúra, skrúti sa do oka na králiky, ocikanej žihľavy, zahrdúseného ružovkastého jahňaťa. Stiahne si z oblohy drozda a rozďaví mu žltý zobák. Zadíva sa mu do roztrhnutej tváre ako do krištáľového jazierka. Odhodí vtáka cez lesné javisko a vstane holý ako lesná čistina, húština, a dupne spráchnivenými nohami. Jeho telo je kôrové brnenie s vyrytými iniciálkami dávno mŕtvych mladých milencov. Dupe lesom úplne prebratý a lačný po svojom počúvaní.

Iba jediná vec rozveselí mrzúta Zubovníka: jeho počúvanie.

Sunie sa krajinou rýchlosťou súmraku a dostáva sa na svoje obľúbené miesto. Dedina pekne sedí a zdraví ho, nasiaknutá prísvitom. Vlezie do otáčavej bránky na pastvinu. Je neviditeľný a trpezlivý a veľký asi ako blcha. Nehybne sedí.

Počúva.

Už je to tu.

Ľudský zvuk pripútaný k jeho záujmu, pritiahnutý cez pole, nasatý do jeho naliehavej túžby.

Súkromný pozemok

včelí plást

Nádhera.

Mám šampón v očiach, opadané ovocie

Krásna časť dňa.

stlač pauzu, neviem nájsť otca, je tu smrad, nakloň pohár

Teraz je všade okolo neho, načiahne sa a jemne poťahuje za nitky ako dirigent, ktorý mámi zvuky z orchestra,

sadenice

tak

to

vyhoď

zručne, pozvoľna, ako keď čas pomaly uvaľuje smrť na živý organizmus, krôčik po krôčiku, počúva. Počuje, ako sa jeho dedina obracia k večernému spánku,

oveľa viac wattov, skvelé sny,

strč sa Alan

piští klinový remeň

mlieko mi úplne vypadlo

rozpráva sa so starou Peggy

čudné časy toto,

až

do posledného

sústa,

čo tvoje kolená, je to odrenina z umelého trávnika nie rakovina

otec je naštvaný, viac džinu než toniku

jeseň je brutálny chirurg,

Mŕtvy tatko Zubovník vydýchne, uvoľní sa, rozvalí sa v otáčavej bránke, usmiaty si z nej odpíja, zo svojej anglickej symfónie,

krákajú havrany, zalaminuj rozvrh,

deviataci sú ako odtrhnutí z reťaze,

oznam na Elm House, Agnetta pribrala,

môj verný priateľ Hnačka,

trochu

si pôvodné okná, skočím do mesta,

zakopme,

starí ľudia zomierajú,

po ulici sa ťahajú mandarínkové šupky ako cesta za pokladom,

malý zasran, zaujímavé svetlo,

doporučene a do vlastných rúk nie je to isté,

krajiny sa môžu pokaziť,

ešte som nevidel nikoho tak hnusne skoksovaného,

zbor sa bohužiaľ kryje s Benderovcami,

príšerní rodičia,

tak akosi rozmazane pekné,

posledný pohár a spať, upchaté odtoky,

nenažraný ryšavec čo tyranizoval nášho syna

Iránec alebo také dačo,

vchádza vychádza ako vietor,

Sheilin ryžový puding so slaným karamelom bože dobrý

trafil ma šľak a som v nebi

deväť libier,

pláva v nej, hltá ju a halí sa do nej, celý sa ňou potiera, vtláča si ju do otvorov, kloktá ňou, hrá sa, preniká a obtiera sa, oblizuje a chlípe jej zvuky, chce, aby mu šumelo na jazyku toto jeho miesto,

takéto jablko, to hovorí učiteľka, quiche s grckou,

bránka je ošúchaná ako sa o ňu už sedemdesiat liet opiera,

vrieskajú ako líšky pri párení,

je to teploš,

stav toaliet, optický kábel, musíme si dupnúť,

najprv dáme na plech alobal,

menej antibiotík zdravšie kravy,

nekonečné fňukanie,

starý hnusný debil, v akom stave je ten skúter,

totálne nevkusný brak,

Linda je ťarcha,

deväť modrých volebných obvodov v reťazi zdravého úsudku,

ty alebo ja,

prosí o odvoz na piatok,

ešte dožehlím potom si dám čaj,

múdremu napovedz Ken, bezďák,

marxistické štrikovačky všetkých krajín spojte sa,

playstation sa pokazila,

Dave má hromadu georgín

Mŕtvy tatko Zubovník prežúva hluk tohto miesta a čaká na svoju obľúbenú chuť, ale zatiaľ sa neobjavila,

bola som učiteľka v buchnutých hlavách sa vyznám,

sú tam chlapčenské stromčeky dievčenské stromčeky a tridsaťcentimetrové mladučké výrastky,

tak ako švihák s dvoma bradami,

vytrhli celú kopu zvončekov aj s koreňmi kvôli dvom dňom krásy,

Tučná Pam zúri pre keksíky s džemom,

hovorím mu že má poondiatu spojku,

prepni to na iný kanál,

užitočný kompost, odpíš mu,

Roy mal ďalší záchvat, Yashvi vyberá po večeroch

cez pracovný týždeň,

jasné že má románik pozri na jeho starú, len cez moju mŕtvolu,

bolo vidieť vchádzať ošetrovateľov ale Jean vraví že už bolo neskoro,

robustný jazmín,

dvadsať kľukov a vyhoním si,

čujte moje plány na mesiac dopredu,

sudy dažďovej vody,

vrecia na recykláciu, tombola,

totálne mimo, priebežné financovanie, jednoducho nevítaný, vnáša

toxickú maskulinitu na každý jeden knižný klub,

El oťratý na mol,

a vtom ho začuje čisto a jasne, nádherný zvuk svojho obľúbenca.

Chlapca.

Malo by hlavu delfína a krídla sokola, bolo by to zviera, čo varuje pred búrkou a dohliada na počasie, kým spíme.

Mŕtvy tatko Zubovník sa objíme chorými smrekovcovými pažami a po brade mu stečie slina peniarok. Uškrnie sa. Hlava delfína a krídla sokola! Prepadne ho túžba operovať, má chuť rozseknúť dedinu a vytiahnuť z nej to dieťa. Vybrať ho. Mladé a zároveň staré, zrkadlo i kľúč. Zviera, čo varuje pred búrkou a dohliada na počasie... Chvíľu chlapca počúva, jeho myšlienky pred spaním, slová na dobrú noc mame, jeho bdelú myseľ, ako prekvapkáva do spánku s víziami. Potom Mŕtvy tatko Zubovník odchádza zo svojho stanovišťa a poberá sa preč, smeje sa, šuchoce vo svojich najrôznejších kožiach, má na sebe súmračný celtový kabát, je opitý dedinou, preteká pocitmi, chveje sa pomyslením na to, ako jedna vec vedie k druhej a k ďalšej a ďalšej, stále znova a znova, a koniec nejestvuje.

LANNYHO MAMA

Dnu sa niesol zvuk piesne,

srdečnej v jeho bytostnom dychu.

Moje spievajúce dieťa

mi prináša dary.

Sekundu či dve predtým, ako si uvedomím, že to nie je on.

Lanny?

LANNYHO OCO

Sedím v práci v meste a zdá sa mi absolútne nemožné, že on existuje iba šesťdesiat minút vlakom odo mňa, žije si svoj deň v dedine, nosí po okolí ten svoj čudný mozog. Keď som v práci, zdá sa mi nepravdepodobné, že máme dieťa a je to Lanny. Keby tu boli moji rodičia, určite by povedali: Nie, Robert, iba si si ho vysnil. Deti nie sú také. Len spi. Len pracuj.

V hodnotení zo školy sa píše: „Lanny má prirodzený talent spoločenskej súdržnosti. Často upokojí rozhašterenú triedu jediným dobre načasovaným vtipom alebo pesničkou.“ Objektívne chápem, že je to určite tak. To je celý Lanny. Ale kde sa vzalo toto jeho nadanie? Mám aj ja také? Čo alebo kto má riadiť a regulovať Lannyho a jeho nadania? Doriti, no predsa my. Ako môže mať niekto deti a totálne sa nezblázniť?

„Lanny má veľký talent na prácu s jazykom, jeho akrostich Vydra Tarka, ktorý napísal na Svetový deň knihy, sme ukázali riaditeľovi a dostal zaň zlatú nálepku s brestom za mimoriadny výkon.“

Čože? O čom to vôbec meliete? Aj ja chcem nálepku.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

1

LANNYHO MAMA

LANNYHO OCO