Kate Brown

Černobyľ:

Príručka prežitia

Čo prišlo po Černobyle

Preklad: Peter Tkačenko

Ukážka z elektronickej knihy

Pre Marjoleine

Copyright © 2019 Kate Brown

Translation © Peter Tkačenko

Design © Pavlína Morháčová

Photos © Tomáš Halász

ISBN 978-80-8203-199-0

Publikáciu z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

Úvod

Príručka prežitia

V auguste 1986, tri mesiace po havárii v Černobyľskej atómovej elektrárni, dalo ukrajinské ministerstvo zdravotníctva vytlačiť päťtisíc letákov určených „obyvateľom obcí vystavených rádioaktívnemu spadu z Černobyľskej atómovej elektrárne“. Leták sa začína uisteniami:

Drahí súdruhovia!

Od nehody v černobyľskej elektrárni bola v plodinách a v pôde v okolí vášho bydliska vykonaná dôkladná analýza rádioaktivity. Z výsledkov je zrejmé, že život a práca vo vašej obci nepredstavujú nebezpečenstvo pre dospelých ani pre deti. Hlavná dávka rádioaktivity sa už rozpadla. Nie je preto dôvod obmedzovať konzumáciu miestnych poľnohospodárskych produktov.

Ak vidiečania vytrvali v čítaní aj po prvej strane, zistili, že sebaistý tón rýchlo vyprchal a nahradil ho úplný protiklad:

Prosíme vás o dodržiavanie týchto zásad:

Nekonzumujte tohtoročné lesné plody a huby.

Deti by nemali chodiť do lesov medzi dedinami.

Obmedzte konzumáciu čerstvej zeleniny.

Nekonzumujte miestne mäso a mlieko.

Pravidelne umývajte svoje domovy.

Odstráňte zo záhrad najvyššiu vrstvu zeminy

a zakopte ju v špeciálnych jamách ďaleko za dedinou.

Namiesto dojných kráv radšej chovajte ošípané.1

Tento leták bol v ľudských dejinách v podstate jedinečnou príručkou prežitia. V minulosti sa už stalo, že ľudia po jadrových nehodách zostali žiť na územiach zamorených rádioaktívnym spadom, lenže až do černobyľskej havárie štát nikdy nebol nútený verejne priznať, že má problém, a vydať príručku s pokynmi pre život v novej, postnukleárnej realite.

Pri písaní tejto knihy som si o Černobyle pozrela množstvo dokumentov a prečítala veľa kníh. Zápletka sa v nich zvyčajne odvíjala veľmi podobne. Hodiny tikajú, sekundy ubúdajú a operátori v riadiacej miestnosti prijímajú rozhodnutia, ktoré sa už nebudú dať vziať späť. Ohlušujúce poplašné sirény ustupujú neutíchajúcemu zlovestnému praskaniu dozimetrov. Pozornosť sa obracia na šarmantných mužov so slovanskými črtami a širokými ramenami, ktorí nedbajú na svoje zdravie. Pred dymiacim reaktorom dofajčia cigarety, zahasia ich podpätkami a pokračujú v zachraňovaní sveta pred týmto novým, rádioaktívnym protagonistom. Následne sa dráma presúva do nemocničných miestností, kde pozorujeme, ako sa tí istí muži menia na kostlivcov so zahnívajúcim mäsom. Keď už máte tej sčernetej pokožky a vnútorných zranení akurát dosť, rozprávač prehodí žartovnú poznámku, že rozsah černobyľskej katastrofy sa dlhodobo preceňuje.

Novinár sa ponorí do lesov v černobyľskej zakázanej zóne v okruhu tridsiatich kilometrov od elektrárne, ktorá bola vyľudnená do niekoľkých týždňov po havárii. Novinár ukáže na vtáka a strom a vyhlási, že zóna prekvitá! Zaznejú sladké tóny a rozprávač dodá, že aj keď bol Černobyľ najhoršou jadrovou katastrofou v dejinách, následky sú minimálne. Na následky rádioaktivity zomrelo len päťdesiatštyri ľudí a zopár tisíc detí dostalo rakovinu štítnej žľazy, ktorá nie je smrteľná a dá sa pomerne ľahko vyliečiť. Tieto upokojujúce televízne príbehy účinkujú ako čarovné zaklínadlo. Desivé obrazy jadrových nehôd sa rozplývajú a spolu s nimi aj súvisiace otázky. Takéto príbehy vás vťahujú do technológiou okorenenej ľudskej drámy, pričom vám dodávajú nádej do budúcnosti a (predovšetkým) pocit vďaky, že sa to nestalo vám. Sústredením sa na zlomové sekundy pred výbuchom a potom na zvyšky rádioaktívneho reaktora bezpečne zakrytého sarkofágom väčšina príbehov o Černobyle samotnú nehodu zastiera.

Len päťdesiatštyri mŕtvych? Naozaj je to všetko? Prezrela som si webové stránky jednotlivých agentúr OSN a našla viacero údajov – od tridsaťjeden do päťdesiatštyri mŕtvych. Černobyľské fórum OSN v roku 2005 odhadlo, že v dôsledku černobyľskej radiácie podľahne rakovine dve- až deväťtisíc ľudí. Greenpeace na tieto odhady zareagovalo oveľa vyššími číslami: podľa tejto organizácie v dôsledku havárie zomrelo už dvestotisíc ľudí a v budúcnosti očakáva ďalších deväťdesiattritisíc smrteľných prípadov rakoviny.2 Nezhody pri odhadovaní dôsledkov Černobyľa sa nepodarilo odstrániť ani počas nasledujúcej dekády. Dozvedáme sa, že v černobyľskej zóne zomierajú vtáky, no vzápätí nás novinári informujú, že do oblasti sa vracajú vlky a jelene. Verejnosť je v zajatí vedeckého patu. Mainstreamové médiá majú sklon zverejňovať len najmiernejšie čísla – tridsaťjeden až päťdesiatštyri mŕtvych – s tým, že konečný počet obetí sa už nikdy nedozvieme.3

Prečo nevieme viac?

Vedci v celom svete desaťročia vyzývali na rozsiahlu, dlhodobú epidemiologickú štúdiu dôsledkov černobyľskej havárie.4 Taká štúdia však nikdy nevznikla. Prečo? Vytváral niekto zmätok o následkoch Černobyľu zámerne? Vzhľadom na obrovský rozdiel medzi odhadmi ľudských strát v podaní OSN a organizácie Greenpeace panuje veľká miera neistoty. Prostredníctvom opisu škôd spôsobených haváriou chcem touto knihou prispieť k presnejším číslam a k hlbšiemu poznaniu zdravotných a environmentálnych následkov katastrofy.

Bez lepšieho pochopenia následkov Černobyľu sa ľudstvo zasekne v nekonečnej videoslučke, v ktorej sa dookola opakuje jedna a tá istá scéna. Po fukušimskej havárii v roku 2011 vedci verejnosti odkázali, že si nie sú istí, ako na ľudí vplývajú nízke dávky rádioaktívneho žiarenia. Požiadali preto verejnosť o trpezlivosť takých ...

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Úvod

Príručka prežitia

1. časť: Havária

2. časť: Rádioaktívne prežívanie

3. časť: Príroda z ľudskej dielne

4. časť: Postapokalyptická politika

5. časť: Zdravotné záhady

6. časť: Veda ponad železnú oponu

7. časť: Umelci prežitia

Záver