Přeložila:

DANA CHODILOVÁ

Jenny Bayliss: Dvanáct vánočních schůzek

Vydání první

Copyright © 2020 by Jenny Bayliss

Published by arrangement with Madeleine Milburn Ltd.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2382. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Twelve Dates of Christmas

vydaného v roce 2020 nakladatelstvím Pan Books, Londýn

Český překlad © 2020 Dana Chodilová

Odpovědný redaktor Jiří Chodil

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2020 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2020 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1438-9

BARONET

Praha 2020

Jenny Bayliss

Dvanáct vánočních schůzek

Mojí mámě s láskou

Prolog

Do prosklené střechy Lauřiny kuchyně bubnoval déšť. Bylo druhého října a veškeré vyhlídky na indiánské léto, slibované bulvárem, spláchl společně s Katinou řasenkou vytrvalý studený liják.

Kate ráno odeslala do studia několik návrhů dezénů látek a dopřála si pauzu, než se pustí do dalších. Potřebovala změnit prostředí, poslední tři dny strávila zalezlá doma v kuchyni nad moodboardy a barvami. A protože ji Laura už od sedmé ráno bombardovala textovkami s pozváním na návštěvu, dala si říct. Věděla, že leze do pasti, ale touhle dobou už na svůj osud rezignovala. Kamarádka byla neodbytná jako štěnice.

Laura otevřela notebook a napsala do vyhledávače Jiskra naděje. Kate si všimla lesklého fialového fleku na krytu, kam se nedávno rozlila šťáva z černého rybízu. Monitor zdobily tři nálepky: dva třpytiví jednorožci s růžovými křídly a růžice brokolice.

„Mám tak tři čtvrtě hoďky, než se děcka probudí,“ odhadovala Laura. „To tě stihnem přihlásit a vypravit na lov mužskejch.“

Kate se jen ušklíbla.

Na monitoru naskočila webová stránka seznamovací agentury Jiskra naděje. Věnčily ji digitální obrázky jmelí s bílými kuličkami a stříbrných hvězd. V rámečku uprostřed stálo velkým rudým písmem:

DVANÁCT VÁNOČNÍCH SCHŮZEK

Dva menší rámečky pod ním hlásaly

DALŠÍ INFORMACE

a

PŘIHLÁSIT SE

„Myslíš, že je to bezpečný?“ ujišťovala se Kate.

„Je to čistý jak alabastr,“ dušovala se Laura. „Pořádně jsem si je proklepla, než jsem ten jejich návrh předala lady Blexfordový. Neriskovala bych, kdyby to nebylo v pořádku, ta ženská by mě předhodila psům. Fakt by to udělala. Nekecám.“

„No jo, ale stejně,“ kroutila se Kate. „Randicí aplikace už jsem zkoušela a věř mi, ne každej tam o sobě tvrdí pravdu.“

„Bože můj! Tamto už nech plavat.“

„Byl starej skoro jako můj táta. A ani parukou to nezamaskoval.“

„Kdy sis naposledy vyšla s chlapem?“ zjišťovala Laura.

Kate se chystala odpovědět, ale kamarádka ji zarazila. „A nemyslím tvýho tátu ani Matta,“ varovala ji. „Ti se nepočítají.“

Kate se zamračila a zamyslela se. „S Paulem,“ odpověděla nakonec. „Dali jsme si tagliatelle ve městě, v tý malý italský hospůdce, co je vymalovaná namodro.“

„Paul je tvůj účetní,“ namítla Laura. „A navíc ženatej. S chlapem.“

Kate našpulila pusu. „No tak jo,“ vydechla odevzdaně. „Mrknem se na to.“

Laura zatleskala a zakřenila se. Vypadala v tu chvíli jako skřítek uličník.

Popravdě řečeno, Kate už na těch stránkách byla, přečetla si všechny reklamní báchorky a napůl se rozhodla, že se přihlásí. Ale to Lauře vykládat nemínila. Po té dlouhé přesvědčovací kampani si kamarádka svou chvíli vítězství zasloužila.

Laura klikla na rámeček Další informace a na monitoru naskočilo:

První den Vánoc

štěstí se usměje:

dvanáctka schůzek

od Jiskry naděje…

Kate se naklonila, jako by to ještě nečetla. Laura se o tomhle počinu dozvěděla v rámci své práce, loni v listopadu ji oslovil marketingový tým Jiskry naděje. Měl zájem uspořádat některé schůzky na panství Blexford, kde Laura dělala „personální vedoucí“, což zahrnovalo manažerku, osobní asistentku lady Blexfordové a správkyni vůbec.

Agentura Jiskra naděje byla hlavním hráčem na poli randicích aplikací a honosila se „holistickým“ pojetím seznamování. A pokud se dalo věřit ohlasům na fórech, měla slušné úspěchy.

Laura Kate nutila k přihlášení už skoro rok, od chvíle, kdy s agenturou začala spolupracovat. Kate statečně odolávala. Spolu s tím, jak se blížil začátek akce, Lauřin nápor sílil. A teď měla lhůta vypršet za dva dny a Laura byla nepříčetná.

Dvanáct vánočních schůzek byl balíček dvanácti příležitostí k seznámení ve dvanácti různých prostředích mezi prvním a třiadvacátým prosincem. Levné to rozhodně nebylo – laciněji by se dal pořídit i víkend v lázních, který by si Kate jistě užila víc. Akce se inzerovala jako exkluzivní nabídka s omezeným počtem míst. Ale když už se člověk přihlásil, měl v ceně všechny „zážitky“ a některé z nich, jak musela Kate uznat, slibovaly docela dobrou zábavu. Laura využila svých kontaktů a předběžně pro ni rezervovala místo.

Pro agenturu to byl nový podnik. Na zkoušku ho pořádala na několika místech v dojezdové vzdálenosti od Londýna, většinou v Kentu a v oblastech dostupných vysokorychlostní železnicí. Pokud se akce osvědčí, rozšíří ji na celou Anglii. Pokud se osvědčí. Kate o tom pochybovala. Připadalo jí to moc náročné na koordinaci a nevěřila, že každému ze sto padesáti dychtivých kandidátů dokážou vyhledat vyhovující protějšek.

Bránila se od chvíle, kdy tohle téma přišlo poprvé na přetřes. Tehdy ještě Laura chodila s těhotenským břichem, teď už její ratolest spinkala nahoře spolu se starší sestřičkou.

„Já ti nevím, jestli se mi chce dělat pokusnýho králíka seznamovací agentuře,“ stěžovala si Kate.

„Ale je to suprovej způsob, jak si rozšířit obzory,“ namítla tehdy Laura a mnula si kulaté břicho. „Chceš mi tvrdit, že nejseš ani trochu zvědavá na nový chlapy?“

„Asi ne tolik jako ty. A co když agentura zkrachuje a já přijdu o svý prachy?“

„Nepřijdeš,“ ujišťovala ji Laura. „Je to slušná firma, proti takovým věcem je pojištěná. Co se ti může stát?“

„Že potkám psychopata?“

„Nezapomeň, že jsem s tebou chodila na vejšku,“ připomněla jí Laura. „A viděla jsem týpky, cos s nima chodila. Žádnej z těchhle nebude taková hrůza jako oni, to ti garantuju. Mluvila jsem o tobě s Callií, s tou, co s ní jednám u Jiskry naděje.“

„No fajn,“ povzdechla si Kate. „Probíráš s cizíma lidma můj bídný milostný život.“

„Abys mohla mít bídný milostný život, nejdřív bys musela mít vůbec nějaký,“ odpálkovala ji Laura.

„To je fakt,“ uznala Kate.

„Každopádně, Callie říkala, že mají speciální párovací algoritmus. A luxusní prostředí pro ty rande.“

„Co by taky říkala jinýho,“ povytáhla obočí Kate.

„Víš, že jsem na rozsypání, že jo? Víš, že jsem uzlíček hormonů? Víš, jak rychle se vzteknu?“

„Tak mluv dál. Už mlčím.“

„Řekla mi, že to chodí takhle. U každýho rande si vybereš ze tří prostředí. A pak ti na tu schůzku najdou partnera, který se k tobě nejlíp hodí.“

„A co když se ke mně nebude hodit nikdo? Tak skončím s nějakým zoufalcem.“

Podívala se na Lauru, která zrudla a našpulila rty. Kate přímo cítila, jak v ní bobtnají hormony jako tlak v papiňáku. Hrozila akutní erupce vzteku. Honem jí věnovala svůj nejkonejšivější úsměv.

„No tak jo,“ poddala se a objala svou bláznivou těhotnou kamarádku. „Slibuju, že o tom budu uvažovat.“

To bylo skoro před rokem a Kate od té doby ještě pořád nepostoupila z fáze uvažování. Laura celou dobu pracovala na logistice schůzek, které se měly konat na panství, a její nadšení z Katiny budoucí účasti exponenciálně rostlo.

Jenže čas na uvažování vypršel. Tenhle deštivý říjnový den se bude muset rozhodnout, jestli většinu prosince – pro každého i tak dost rušnou dobu – věnuje randění se zástupem dokonalých (dalo-li se věřit rétorice seznamky) cizích mužů.

Ne že by bůhvíjak toužila někoho potkat. Nebyla typ ženské, která nutně potřebuje k životu muže. Ale na druhou stranu, nějaký by se jí zamlouval. Její poslední trvalejší vztah vyšuměl už před časem a od té doby hlavně z lenosti moc nerandila.

Dokud žila v Londýně, měla by příležitosti k seznámení. Ale to by znamenalo vyrážet po práci mezi lidi, kdežto jí se chtělo jen dojít domů a plácnout sebou s večeří k televizi. A seznámit se s někým v Blexfordu… Sem se lidé stěhovali hlavně na důchod, nebo coby novomanželé. Tahle ospalá vesnička měla citelný deficit pánů na ženění.

Kate musela uznat, že její večerní režim pyžama, toastu a televize nijak zvlášť nepřispívá k uspokojivému sexuálnímu životu. Ano, sice by se ráda s někým seznámila, ale zároveň byla trochu moc spokojená o samotě. Sama sobě byla nejlepší společnicí.

„Obojí mít nemůžeš,“ konstatovala Laura, otevřela francouzské okno a pustila dovnitř ucouranou mourovanou kočku. Jeden okap se ucpal spadaným listím a dešťová voda se z něj za oknem lila jako vodopád. „Nemůžeš kvílet, že se chceš seznámit, a přitom se ofrňovat nad randicíma webovkama. Je to budoucnost seznamování.“

„Co ty o tom víš, vdaná paničko s dětma?“

„Čtu Cosmo,“ odpálkovala ji Laura. „A Cosmo nelže.“

„Nemají nějaký katalog ženichů? Že bych si rovnou objednala. Nebo je to další bašta nerovnosti mezi pohlavími, kterou musíme zdolat?“

Laura přisunula notebook ke Kate. Nálepka s brokolicí se u okrajů odlupovala. Podobné zeleninové nálepky byly rozesety po celé kuchyni, Laura se tak pokoušela ovlivnit svou umíněnou čtyřletou dceru Minu. Na druhou stranu Charlie, Minin devítiměsíční bratříček, byl s veškerou zeleninou jedna ruka. Zvlášť nadšeně si ji vtíral do vlasů.

Kate zaváhala s prstem nad přihlašovacím tlačítkem.

„Ty bys to udělala?“ zeptala se kamarádky.

Laura podrážděně rozhodila rukama. „To si piš,“ potvrdila. „Bůh mi odpusť, ale kdyby Ben umřel, přesně takhle bych si našla novýho mužskýho.“ Odmlčela se. „Akorát že Ben vyžaduje, že pokud umře dřív než já, mám ho nechat vycpat a postavit do ložnice s prstem namířeným na postel. Zaslouží si mě jedině ten, co v tý posteli bude schopnej nějakýho výkonu.“

Laura se zasněně usmála a Kate se otřásla.

„Ještě si to rozmyslím a řeknu ti,“ zkusila to.

„Už není čas!“ obula se do ní kamarádka. „Fakt si dělám starosti, že jestli se nezměníš, upadneš do sýrovo-sušenkovýho kómatu a já tě jednou objevím zhroucenou, s ksichtem zarytým ve sklenici s nakládanou cibulkou. Dělej,“ nutila ji. „Dvanáct rande a ani si ty chlapy nemusíš hledat. Zkus trochu žít.“

Kurzor blikal nad tlačítkem Přihlásit se. Kate cítila, jak jí Lauřiny velké oči vyvrtávají díru do tváře, jak netrpělivě škube kolenem. Co můžu ztratit, pomyslela si, kromě času, peněz a vlastní důstojnosti? Lauřino koleno vibrovalo čím dál víc. Kate se zhluboka nadechla. Nechala kurzor ještě pár vteřin blikat a pak zmáčkla klávesu.

1. prosince

První vánoční schůzka

Kate Turnerová opatrně vešla do křupavého namrzlého listí a snažila se neuklouznout a nepřistát na zadku. Neviděla, kam šlape, přes velké plastové nádoby, které nesla v náruči. Bylo jedno z oněch dokonalých zimních odpolední, kdy člověk cítí v plicích studený a čistý vzduch. Nebe bylo jasně modré, jako vystřižené z dětské knížky, od pusy jí šly bílé obláčky a stoupaly k bledému zimnímu slunci.

Opřela se do dveří kavárny Pod Hrušní a ty se poddaly. Její příchod ohlásilo přátelské cinkání zvonků nad hlavou. Kavárna byla plná, vyhřátá a hlučná, ve vzduchu se vznášela sytá vůně kávy. Po oknech stékala sražená pára a zamlžovala výhled na zmrzlý svět venku.

Několik lidí zvedlo hlavy od svých kapučín a zamávalo jí. Kate se usmála a pokývla jim. Matt se obrátil od kouřícího černého a stříbrného kávovaru a zašklebil se na ni.

„Díkybohu!“ poznamenal, zatímco se čekající šálek plnil temným espresem. „Ráno nám došly karamelový brownies. Už jsem si myslel, že vypuknou nepokoje.“

Matt míval vlasy permanentně jako vrabčí hnízdo a teď mu trčely jako z reklamy na trendy rozcuch. Když byl nervózní, prohrabával si je rukou, což vše jedině zhoršovalo. Někdo by možná řekl, že má ryšavou kštici, ale on vytrvale tvrdil, že je to jahodová blond. Pleť měl oproti Katině olivové dost světlou, s pihami, které na slunci tmavly. Nenáviděl je, i když s nimi vypadal klukovsky, což se spoustě žen líbilo. Zvlášť s jeho hluboko posazenýma oříškovýma očima, o nichž jeho přítelkyně Sarah tvrdila, že mu dodávají zvlášť inteligentní výraz. Kate spíš mínila, že mžourá, jako by mu do nich svítilo slunce.

Z druhého konce kavárny se ozvalo: „Slyšel jsem dobře něco o brownies?“

Matt udělal na pultu místo a Kate s úlevou krabice složila. Cítila, jak jí v tom horku červenají tváře, a když se vymotala ze šály, osvobodila se záplava kudrnatých vlasů, dosud výjimečně zkrocených, a v tom vlhkém prostředí se začala kroutit.

„Tady jsou, Terrenci!“ zavolala. „Čerstvé, ještě se třepou.“

Rozskřípaly se židle, štamgasti se hrabali přes spící psy a vánoční nákupy pro Katino cukroví.

„Přinesla jsem ještě vánoční koláčky, pomerančové a čokoládové sušenky a taky nepečenou čokoládovou buchtu.“

„Ty jsi moje spása,“ pochvaloval si Matt. „Carlo, pojď sem, prosím, a vezmi ty objednávky.“

Vzal bloček účtenek a podal ho mladé servírce, kterou hned obklopil dav cukruchtivých hostů. Matt se zase postavil ke kávovaru a Kate obešla pult a posadila se na stoličku u mlýnku na kávu.

„Co si dáš?“ zeptal se.

Nalil dvě dávky espresa do širokého šálku, přidal horké mléko, zakroužil zápěstím a namaloval na vršku latté karamelový list. Postavil šálek na pult za sebou, aby ho Carla mohla odnést, a pustil se do další objednávky.

„Jenom espreso, prosím.“ Stáhla si kabát a položila ho přes opěradlo obité staré pohovky.

„Páni!“ žasl Matt. „Ty ses ale vyfikla. Kam razíš?“

Kate si rozpačitě otřela dlaně do květovaných šatů a přitáhla si svetřík k tělu. Nenosila šaty moc často.

„Je to moc?“ zeptala se.

„Moc na co?“

„Víš přece,“ špitla spiklenecky. Naklonila se k němu a zašeptala: „Na to první rande.“

Viděla, že Matt pochopil.

„No jasně,“ plácl se do čela. „Já zapomněl. Jo, je to moc. Běž domů a vem si plandavý džínsy a rolák.“

Kate na něj vyplázla jazyk.

„Tak, tak. Dvanáct vánočních šukaček.“ Zašklebil se a podíval se, co ona na to.

„Neříkej tomu tak,“ zasyčela. „Víš moc dobře, že je to dvanáct vánočních schůzek!“

„V hospodě tomu tak neříkají,“ řekl Matt a zakroutil vehementně hlavou.

„Potřeboval bys slušnější kamarády z mokrý čtvrti.“

Ušklíbl se a ona se na něj zaškaredila.

„Takže schůzka naslepo?“

„Vlastně ani ne,“ odpověděla a projížděla si telefon. „Dají nás dohromady s těmi, co se k nám podle profilu hodí, a pak nám pošlou fotku. Víme, koho čekat.“

„Takže nepotřebuješ růžový karafiát do klopy?“

Kate protáhla obličej.

„Kdopak je šťastlivec číslo jedna?“ zajímal se Matt.

„Jmenuje se Richard. Dělá v nějakým hedgeovým fondu, ať je to, co je to. Rozvedený, milující tatínek dvou dětí.“

„Jak víš, že je milující?“

„Protože to tvrdí na svém profilu.“

„No jo, tak to teda musí být pravda! Sem s ním, ukaž mi fotku pana Úžasňáka!“

Kate zalistovala v telefonu a předvedla Mattovi snímek usmívajícího se tmavovlasého muže. Byl hladce oholený, širokoramenný a celý od bahna, v plné ragbyové výstroji, s míčem pod paží.

Matt si odfrkl. „Vypadá jako vrahoun,“ poznamenal.

Kate se rozesmála. „Ale není!“

„Vsadím se, že má květákový ucho,“ zabručel a mžoural na fotku.

„No, to je mi fuk,“ odbyla ho Kate. „Já prostě chci poznat někoho milýho. Kdo není maniak. A z koho se nevyklube někdo, kdo pere špinavý prachy a kšetuje s drogama.“

„Máš strašný zkušenosti!“

„Spíš je beru jako osvěživě netypické,“ podotkla.

„To je jenom lepší způsob, jak říct, že byly děsný a hrůzný.“

„Zajímavější než ty tvoje.“

„Tos nepoznala mou ženu!“ namítl Matt.

Kate se rozesmála. Matt dobře znal vesnickou mentalitu a věděl, že je lepší smířit se s drby a ovládat je než se před nimi pokoušet schovávat. Jeho bývalou manželku nepoznal skoro nikdo jiný než Evelyn. Mattovo krátké manželství z dob, kdy mu bylo dvaadvacet, vešlo do blexfordských legend, šeptaly se historky o té záhadné ženě, byla v nich čímkoli od členky pochybného kultu přes zlodějku šperků až po mrtvolu, bezcitně zakopanou na dvoře.

Kate měla rovnou dva nejlepší přátele. Laura byla oddanou konstantou jejího života, kterou nemohla otřást vzdálenost ani plné plínky. Přátelství s Mattem se vyvinulo trochu jinak. Byl její nejlepší kamarád v dětství, pak její zhouba, a nakonec znovu nejlepší kamarád. V jistých dobách Kate přísahala, že do kavárny už nepáchne, natož aby pro ni pekla.

„Musím běžet,“ řekla. „Mám s Richardem sraz na lavičce na návsi a do Blexfordu půjdeme společně.“

Seskočila ze stoličky, vzala si kabát a omotala si šálu kolem krku. Zavolala na osazenstvo kavárny, aby se rozloučila, a to jí s plnými pusami zamávalo.

„Bav se!“ křikl Matt do všeobecného šumu. Začal si hlasitě prozpěvovat: „První den šoustačky…“

Kate se obrátila a vyplázla na něj jazyk.

„Hej!“ houkl na ni. To už stačila otevřít dveře a vpustit dovnitř lezavě chladný vzduch.

Obrátila se, přimhouřila oči, čekala další cynickou poznámku.

„Chytej!“ křikl a hodil jí jednu z kostkovaných dek, určených pro drsňáky, kteří rádi sedávali venku. „Lavička bude zmrzlá.“

„Díky.“ Chytila deku a vykročila do zimy.

„Ať nechytneš housera!“ zavolal za ní. S úsměvem zavrtěla hlavou a vykročila přes namrzlou trávu k lavičce.

Náves byla malý kousek zeleně uprostřed Blexfordu, obklopená kavárnou, hospodou U Vévodovy hlavy a malým, ale výborně zásobovaným krámkem na rohu, vedeným věčně zaměstnanou Evelyn. Střed vesničky ze všech stran lemovaly stromy a domky.

Kate roztáhla deku. Polovinu rozprostřela na lavičku, polovinu si přetáhla přes klín a čekala. Uprostřed návsi se hrdě tyčila mohutná jedle, štědře ozdobená vánočními světýlky, a několik menších trůnilo v držácích nad výklady obchodu a hospody. I stromky, které byly jen kostrami svého letního já, byly ověšené světly.

Na dřevěné ceduli ukazující směr k blexfordskému panství seděla jasně rudá santovská čepice. Mířil tam vytrvalý proud aut a taxíků. Kate si domyslela, že je to kvůli první z dvanácti schůzek, jindy v Blexfordu takový provoz nebyl. Pár rangeroverů se potýkalo s úzkou silnicí a několik aut zastavilo na kraji cesty poblíž krámku, aby jejich řidiči zkontrolovali navigaci.

Kate byla ráda, že se do vesnice vrátila. Zpočátku jí městský život chyběl, ale teď jí připadalo, že si vyzobává to nejlepší z obou světů. Pracovala na svých návrzích látek u kuchyňského stolu s výhledem do dlouhé zahrady a na záhonky zeleniny vzadu. A když je měla připravené, sedla na vlak, zajela do londýnské kanceláře a ponořila se do městského ruchu. Spoustu stránek její osobnosti ovlivnily zážitky z dětství tady na venkově. Vzbudily v ní lásku k procházkám a túrám, lásku k přírodě, která ji tolik inspirovala v práci.

Stejně ale nebylo jednoduché rozhoupat se a přestěhovat se zpátky do Blexfordu. Když její máma před čtyřmi lety utekla do Španělska s Gerrym – realitním makléřem, který měl rodičům pomoci přestěhovat se na důchod –, tátu to rozhodilo.

Šokovalo to všechny. Jednu chvíli se rodiče poohlíželi po nějakém menším klidném bydlení, a než bys řekl švec, máma všeho nechala a frnkla do Španělska.

Kate doufala, že máma s věkem vystřízliví a uvědomí si, jaký poklad měla v Makovi. Ale věk zatím neztlumil její ctižádost ani libido.

Byl to Matt, kdo Kate zavolal a upozornil ji na tátův zhoršující se duševní stav. Jednou k němu zaskočil domů a našel ho zhrouceného na stole, nalitého, vedle se válela prázdná láhev od whisky.

Ten telefonát byl první případ skoro po deseti letech, kdy s Mattem mluvila. Na vysoké se hrozně pohádali ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

Prolog

1. prosince

První vánoční schůzka