Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář

Mezi námi starobylými strašidly

Ilustrace Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5453. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová

Jazyková úprava Štěpánka Poupětová

Návrh obálky Zdeňka Študlarová

Grafická úprava a sazba Jan Šístek

Počet stran 64

První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-5082-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9125-8 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9126-5 (ve formátu EPUB)

PRŮVODCE SE PŘEDSTAVUJE

Přeji vám dobrý den, lidičkové. Těší mě, že jsme se pospolu tak pěkně setkali. Jsem stodolník Matouš a budu vám vyprávět. Cože? Že nevíte, co je to stodolník? Jářku, za mých mladých let to vědělo každé malé dítě! Pravda, je to už velice dávno od chvíle, kdy jsem se na světě objevil, a lidská paměť bývá nezřídka krátká. Jak to tak vypadá, i na nás stodolníky se už zjevně pozapomnělo. Už dříve jsem zjistil, že stejně tak dopadla i jiná starobylá strašidla, mezi která patříme. Takže se to teď pokusím napravit. Doufám, že vás tím zaujmu a budete mi pozorně naslouchat.

My stodolníci patříme mezi veskrze dobrotivá strašidla a rozhodně se mě nemusíte bát. Žádný z nás nikdy nikomu neuškodil, ba právě naopak. Tam, kde nás nechali, abychom se u nich usadili, z toho měli prospěch. Jak vidíte, vypadám jako docela obyčejný člověk. Slaměný klobouk, který mám na hlavě, hrubá halena s bílou, výšivkami zdobenou košilí, plátěné kalhoty a dřeváky jsou náš kroj. Všichni stodolníci takový nosí.

Vybíráme si statky nebo chalupy, které nám padnou do oka, a hospodář nás tam pak jednou ráno objeví ve stodole. Já sám jsem jich již za řadu staletí svého bytí vystřídal několik. Většinou pobývám na Náchodsku. Někteří z nás si vybírají stáje. Sedíme tam na stoličce nebo na lavici, pokud je tam mají, anebo na otepi slámy, v seně či jen tak na zemi. Hospodáře slušně pozdravíme, poptáme se, jak se mu a jeho rodině daří a jak se vede jeho hospodářství. Když je rozumný a slušný, dá se s námi do řeči a pěkně si popovídáme.

Ve většině případů bývají hospodáři potěšeni, že jsme k nim zavítali. Bývalo obecně známo, že z nás stodolníků mívali prospěch všude tam, kde jsme se usadili. Umíme totiž nejenom dobře radit, jak a co v hospodářství i v rodině a sousedských vztazích dělat nejlépe, ale vyznáme se i trochu v čarování. Proto můžeme pomoci při nenadálých svízelných situacích, třeba při neúrodě či nepřízni počasí.

Žádáme za to jediné. Aby nás ve stodole či ve stáji nechali v klidu pobývat a hospodář si s námi každodenně přišel navečer popovídat o všem, co se mu v rodině a hospodářství ten den seběhlo. Případně i o novinkách z okolí i ze světa, o kterých se dozvěděl. Když je třeba, dáme dobrou radu či zařídíme, aby se to či ono, co nespěje k dobrému, pohnulo jiným směrem.

Jinak do žádného dění nezasahujeme. Všechny kolem necháváme v klidu pracovat a do práce se jim nepleteme. Neokřikujeme ani děti, když se třeba pošťuchují nebo jsou rozjívené. Neutěšujeme je, když pláčou. To není naše starost. Čas od času se trochu projdeme, abychom si protáhli tělo a údy. Většinou ovšem jen sedíme a přemítáme.

Vždyť je příjemné jen tak si hovět a přemýšlet o všem možném. Třeba o podílu svatojánských broučků, tedy světlušek, na veřejném osvětlení. Nebo jak rychle by běhali zajíci, kdyby neměli čtyři, ale šest nohou, a o dalších podobně důležitých a zajímavých věcech.

Všude tam, kde nás mají rádi a hospodář nás nezanedbává a nezapomíná přijít si s námi večer popovídat, mají postaráno o blahobyt. Ovšem v usedlostech, ze kterých nás vypudí anebo hospodáře omrzíme a přestane za námi po večerech docházet, mají smůlu. Štěstí se od nich odvrátí a osud jim ukáže svou nemilosrdnou tvář. Odkud totiž odejde stodolník, zmizí spolu s ním i štěstí a zamíří tam bída. To je na rozdíl od nás velice škodolibá a nemilosrdná návštěvnice. Postará se o to, že kam zavítá, vyhoří stodola nebo i celé stavení, bouře s krupobitím zničí celou úrodu, uhyne tam kráva či vykrmené prase těsně před zabíjačkou, nebo rodinu, ke které přišla, stihne jiné neštěstí. Inu, všichni lidé by se ke stodolníkům, ale samozřejmě i k sobě navzájem, měli chovat slušně, aby je neopustilo štěstí a neuvolnilo cestu tomu, že by si je vyhlédla a navštívila zlá paní Bída.

Tak a teď už víte, co jsme zač my stodolníci, a já vám mohu vyprávět o svých dalších kolezích a kolegyních známých ze starých časů. Nebudu to ale brát popořadě podle abecedy ani podle toho, jak se kteří z nich cítí být důležití. To by mohlo vést ke zbytečným svárům, a do těch se nehodlám zaplétat. Prostě vám to povím tak, jak mi to bleskne hlavou a přijde na jazyk.

O BEJVÁLCÍCH A DUCHOVI ČASU

V Nepomuku a okolí, také u Plánice i jinde v podhůří Šumavy na Klatovsku, znávali a snad ještě znají bejválky. I ti patří k dobrotivým strašidlům. Stejně jako my stodolníci bývají lidem prospěšní. Také umějí dát dobrou radu či sdělit něco důležitého, i když ne v takové míře jako my. Pokazit si to u nich ale mohou ti, kteří je rozzlobí. To se pak všechno obrátí a namísto uraženého bejválka přijde, stejně jako po odchodu stodolníků, bída nebo neštěstí a nebo oboje společně.

Tak jako my stodolníci, mají i bejválkové lidskou podobu. Ne ovšem mužů ve zralém věku, ale malých chlapců. K rozeznání jsou podle velikánské hlavy. Vypadá, jako by ji měli celou opuchlou.

U Plánice rozzlobila bejválka jedna nerozvážná selka, která ho začala nahlas litovat. Myslela, že je dozajista nemocný, a utrousila, že se mu do hlavy vrazila vodnatelka. Sotva se k ní vztekle otočil zády, strhla se bouřka, do jejího stavení udeřil blesk a vyhořelo. Inu, jak jsem řekl, rozházet si to s bejválkem se nevyplácí, i kdyby v tom nebyl zlý úmysl.

I ve druhém případě, o němž vám povím, sehrál neblahou roli oheň. Hospodář, který potkal bejválka u Nepomuku, ho však ničím nerozzlobil. Smůlou tentokrát ovšem bylo, že bejválci mluví rozvláčně, a k tomu navíc velice pomalu. Bejválek chtěl hospodáři pomoci a varovat ho. Než ze sebe ale vysoukal, že hospodářův synek zapálil ohníček přímo ve stodole s uskladněnou slámou, byla už celá v plamenech. Ještě že hospodář bejválka nenahněval, a tak se štěstí od jeho rodiny neodvrátilo docela. Jeho nezdárný synek stačil z hořící stodoly vyběhnout ještě včas.

Jindy a jinde včasné bejválkovo sdělení vesničanům pracujícím na poli zachránilo život malému dítěti, které se topilo v rybníku. Jestli mě paměť neklame, bylo to ve Velkém Boru. Nezapomíná se ani na další případy, kdy bejválci lidem pomohli. Slýchal jsem o nich z různých míst. Soudím ale, že o bejválcích jste si z mého vyprávění obrázek už udělali, a tak mohu ve svém vyprávění postoupit k dalším kolegům.

Třeba k bezpochyby nejvznešenějšímu z nás, kteří se zjevujeme v lidské podobě. Duchovi času. Je mocný, avšak sám nikomu neubližuje ani nepomáhá. Přitom je neúplatný a naprosto spravedlivý. Všem a všemu na světě měří stejně. Pokud se zjeví někomu z lidského pokolení, což bývá jen ve výjimečných případech, bere na sebe podobu starce s rozevlátými bílými vlasy a dlouhým bílým vousem až po pás. Na sobě má bílou řízu dosahující až k zemi, takže mu zakrývá i nohy.

Zjevil se kupříkladu lučanskému knížeti Vlastislavovi, když zavedl družinu na Skalku nedaleko Lovosic a přikázal na tomto místě vystavět hrad. Duch času, který se znenadání objevil na nejvyšším místě, s rukama šikmo vzpaženýma k nebi, pravil věšteckým hlasem: „Rostl tady kolem skály les, pak tady byla louka, po ní pole a u nich ves. Nyní je tady kolkolem znovu les. A ani hrad, jestliže ho tady necháš vystavět, tu nezůstane navěky.“

Po těchto slovech duch času před očima užaslého knížete a jeho průvodců zmizel, jako by se rozplynul. Kníže Vlastislav se ovšem nedal proroctvím od svého úmyslu odradit. Vystavěný hrad dal nazvat svým jménem a podnikal z něj válečné výpravy do okolí. Ne však nadlouho. Slova ducha času se naplnila. Z hradu se dochovala pouze kamenná věž.

Table of Contents

Průvodce se představuje

O bejválcích a duchovi času