Komunisti před převratem

Václav Vrána

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2020

© Václav Vrána

Cover © Václav Vrána

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-100-1 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-101-8 (mobi verze)

Obsah

Informace pro uživatele této knihy

Obsah

ÚVOD

PLNOLETOST.

NÁSTUP DO MONTOSTAVU.

ŽIVOT V PRACOVNÍM PROCESU.

VÁNOCE V KOZOJEDECH.

HOŠI SE POMALU ORIENTUJÍ V PLÁNOVANÉM HOSPODÁŘSTVÍ.

PRAŽSKÉ JARO.

OKUPACE.

NORMALIZACE.

ZÁSOBOVACÍ ANABÁZE.

DUDLAJDA VYSTRKUJE KOMUNISTICKÉ RŮŽKY.

SRÁŽKA S BLBCEM, NEBOLI PILIŇÁKEM.

OSLAVY, VÝROČÍ, SOUTĚŽE.

MONTOSTAV OVLÁDL PRVOMÁJOVÝ PRŮVOD.

DOBRODRUŽSTVÍ NA LETNICÍCH.

KONEC DUDLAJDY A JEHO TOTÁLNÍ ZBLBNUTÍ.

LIDOVÉ MILICE ZACHVACUJÍ MONTOSTAV.

MDŽ ZASAZUJE IMPERIALISTŮM SMRTELNÝ ÚDER.

PRAŽSKÝ HRAD V OBLEŽENÍ VÝZNAMNÝCH SOUDRUŽEK.

SSM MONTOSTAVU CHLOUBOU SPARTAKIÁDY.

DEN STAVBAŘŮ A POHLAVNÍ TESTOSTERONY.

PROTIKOMUNISTICKÝ ODBOJ.

ŠRÁKAL EXCELUJE.

JAK BLBCI ŠKOLILI INTELEKTUÁLY.

UV KSČ V ZOUFALÉ SITUACI MÁLEM VYHLAŠUJE KAPITULACI.

BOJ KOMUNISTŮ PROTI ANTICHARTĚ.

BREŽNĚV NA INSPEKCI PO SVÉ GUBERNII.

CHOZRAŠČOT.

DRUŽEBNÍ POHLAVNÍ VZTAHY.

ZÁVĚR.

Tiráž

ÚVOD

Předkládám čtenářům mého blogu jednu z mých knih „Komunisti před převratem“ v ucelené podobě, jelikož jsem dospěl k závěru, že sušit ji v šuplíku nemá cenu, abych jak blbec obcházel nakladatelství a rušil nakladatele od vydávání životopisů všech komediantů a předsedů vlád ve střední Evropě, na to nejsem stavěný a tak si ji v pohodě přečtěte všichni, kteří máte zájem a pokud by Vás kniha zaujala, věřím, že ty starší určitě

Osoby a události, vylíčené v této knize jsou zcela smyšlené, připomínají-li někomu osoby a události, které znal, jde o podobnost čistě náhodnou.

PLNOLETOST.

Rok 1965, rok, kdy politická situace v tehdejším Československu začala nabírat směr, který pak v budoucnosti dostal označení Pražské jaro 1968. Především to však byl rok, kdy Josef dovršil plnoletosti, což byl pro Josefa nový poznatek, se kterým si zprvu nevěděl rady.

„Tak já už můžu volit,“ chlubil se Josef svým starším kamarádům a oznamoval to s takovou elegantní nedbalostí, jako kdyby zrovna dostal důchodový výměr s nadprůměrnou částkou, rovnající se mzdě předsedy vlády.

„Člověče, ale ty dokonce můžeš i nevolit!“ upozornili ho zkušenější kamarádi, když v hospodě si Josef bezstarostně objednal pivo, v té době za 1,20 Kčs a byl napružený poslat číšníka do hajzlu, kdyby se opovážil po Josefovi vyžadovat občanský průkaz.

„Jenom ať to zkusí, uvidíte, jak pomaže k pípě pro pivo a s omluvami mě ho postaví na stůl přede mne, opráší utěrkou ubrus a ještě mě přistrčí tácek,“ se samolibou suverenitou prohlásil Josef, „a co jsi to říkal o tom právu, že nemusím volit a co jako bych z toho měl?“ ještě se dotázal svého, o několik let zkušenějšího přítele.

„Tak to máš tak, volit v dnešní době dokáže každý blbec, ale nevolit, hochu, tak to je jiná káva,“ poučil ho další starší spolustolovník.

„No a co by se mě mohlo stát, jestli mám právo volit, tak přece je právo i nevolit a to musí být naprosto stejné právo, nebo ne ?“ nedůvěřivě odvětil Josef a větřil, co zase starší kumpáni chystají za lumpárnu.

„Ještě že se nemusím zabývat takovou volovinou,“ prohlásil Josefův nejlepší kamarád Jura, který měl nabýt plnoletosti za několik měsíců, ale plnoletě se tvářil již od svých 15 let.

O volbách se hoši bavili z toho důvodu, že za měsíc zrovna probíhaly parlamentní volby a tak se v hospodě probírala i tato záležitost a když volby probíhaly, měl se Josef přesvědčit, co vlastně tím právem nevolit, měli jeho zkušenější kamarádi na mysli.

Volby proběhly, u každé volební kadibudky, ať to byla hospoda, požární zbrojnice a nebo ve většině případů národní výbor vyhrávaly dechovky komunistické pochody a marše, ale Josef tuto významnou skutečnost pro komunistickou stranu naprosto ignoroval, protože pro něho plnoletost znamenala pouze výhodu v jediné otázce a to, že může v hospodě bez problému číšníkovi přikázat, aby mu fofrem přinesl pivo a to, že ho plnoletost opravňuje k volbám naprosto nebral v úvahu.

Proto se ihned po volbách ozval u jejich rodinného domku zvonek a před vchodovými dveřmi stála paní Jelitová z jejich vesnice s nějakou schránkou a pěkně Josefa poprosila, zda by byl tak laskav a vhodil do oné urny volební lístky, které mu okamžitě nabízela, aniž by za ně požadovala finanční hotovost.

Josef sice paní Jelitovou znal, jelikož na vesnici se lidé znají všichni navzájem a tak pěkně pozdravil a zeptal se paní Jelitové, jestli je to tak důležité, když ty nabízené lístky do té urny hodí a nebo je odnese matce na zatopení v kamnech.

„Proboha, jenom to ne, Josefe, co ti to udělá, když vhodíš ty lístky tady do té bedničky, vždyť tě neubude a kdybys nevolil, tak já budu mít z toho problémy,“ žadonila paní Jelitová.

„Za to, že bych nevolil, tak vy byste měla problémy, to snad ne, ještě nedávno jsme se o tom bavili s kluky u piva a já jsem jim říkal, že i když mám právo volit, tak mám i právo nevolit, ale nemyslel jsme si, že bych tím někomu měl způsobit problémy, to je nějaké divné?“ divil se Josef.

„Josefe, vždyť jsi mladý, život máš před sebou, tak si ho nekomplikuj a když mně tam ty lístky vhodíš, tak vždycky, když půjdeš kolem našeho domku, tak ti dám buchtu a dceří řeknu, jestli by neměla zájem si tě vzít za muže,“ stále vemlouvavě žadonila paní Jelitová, „však už budeš starší, tak pochopíš, jak to chodí.“

„To mně tedy nejde do hlavy, tak ve škole nás oblbují, jaké to je krásné, že po dovršení plnoletosti máme možnost volit a že někde na světě lidi volit nemohou a tak by přitom chtěli a dokonce kvůli tomu někteří i spáchají sebevraždu, ale nikdo nám neřekl, že je to povinné, tak to mají říci, jak to vlastně funguje, že volby jsou povinné, jako je branná povinnost a je to,“ podivoval se Josef.

„No ono to je trochu složitější, až budeš mít rodinu, tak to pochopíš, ale buď tak hodný a vhoď mně tam ty lístky, stejně o nic nejde a mně ohromně pomůžeš,“ lísala se Jelitová.

„Tak mně je dejte, ať máme oba dva klid, ale musím si to ještě prostudovat, to volební právo je fakt zajímavé, tak já mám právo volit, ale to právo je povinné, to mě fakt nejde do hlavy, ale taky mám právo nevolit, ale toto právo se nesmí dodržovat, to je fakt celé popletené“ stále ještě kroutil hlavou Josef, vzal od Jelitové lístky a vecpal je do té její bedničky a popřál ji tedy hodně toho klidu, „a dceři vyřiďte, že kvůli tomu vhození toho volebního lístku do té bedničky si mě brát nemusí a jestli má ráda někoho jiného, který je z voleb nadšený, tak ať si ho vezme, já na tom netrvám,“ ještě za paní Jelitovou volal Josef.

Josef i Jura pocházeli z jedné vesnice, spolu vyrůstali od útlého dětství a veškeré lumpárny, odpovídající věku prováděli vždy společně se stejnou společnou vervou. Když Josef mrštil kamenem do jedné okenní tabulky vytypovaného domu, tak bylo zcela jisté, že Jura v ten moment mrští kamenem do druhé tabulky okna, aby okno s jednou zasklenou a jednou vysklenou tabulkou nevypadalo z venku jako pěst na oko.

Samozřejmě, že společně pak od svých otců inkasovali zasloužený výprask a jediné, co nekontrolovali bylo, kdo má na prdeli více jelit od výprasku.

A tak již po dovršení 15 let sondovali, zda jim bude načepováno pivo a když zjistili, že to až tak velký problém nebude, protože hospodskému Mravencovi bylo srdečně jedno, kdo má kolik roků a pokud na něho nepřiběhne nasraný otec, že opíjí jeho osmiletého kluka, tak se s nějakým věkovým průměrem vůbec nezabýval a načepoval pivo každému, kdo ho o to požádal a měl na zaplacení jednoho piva 1 korunu, tak Josef s Jurou a se staršími kamarády důležitě zasedali za stůl v hospodě, kde důležitě rozebírali baby, fotbal a politiku. Spolu pak začali studovat na jedné průmyslovce, čili ani budoucnost je neměla rozdělit.

Krása a půvab života v tomto telecím věku spočívá v naprosté lhostejnosti k politické kariéře jejich vlastních osob v budoucnosti, která se během okamžiku zase přeměnila v bojové naladění a chuť změnit politický systém od základu a všichni politici světa byli v tom momentě ti největší blbci, kterým někdo nedopatřením vyoperoval mozek, ale samozřejmě, že pokud se pozornost obrátila k ženskému pohlaví, tak politika byla ihned zavržena, jako naprostý škvár, o který se zajímají jenom naprostí debilové, nemající potuchy, jak je život krásný při dobývání dívčích srdcí a hlavně jejich pohlaví.

Když oba mladí muži začali studovat, tak přesto již začali vnímat i vliv všudypřítomné politiky do osobního života každého jedince a politické debaty na škole začaly nabírat intenzivnějších rozměrů.

V té době začal vycházet časopis s názvem Literární noviny, ve kterých se začaly objevovat články již se zcela otevřenými výpady na zločiny komunismu v padesátých létech 20. století a studenti začali tyto informace doslova hltat a debatovat, jelikož tyto zkušenosti zatím neměli, protože v té době ještě čurali do plínek. Především články Ivana Svitáka byly velmi ostře protikomunisticky zaměřené a na tu dobu velmi odvážné.

„To jsem zvědav, jak se situace bude dále vyvíjet, pochybuji, že si komunisti, co tyhle svinstva prováděli nechají srát na hlavu, tolik moci ještě mají, aby tomu zaťali tipec, přece nedopustí, aby se o nich psalo, že jsou sérioví vrazi a dokonce se mordovali sami mezi sebou, to snad nedělali ani kanibalové, ti vždycky sežrali jenom někoho s jiným politickým smýšlením,“ rozumoval v hospodě u piva Jura.

„No, ale už je to venku a lidi už si taky nenechají všechno líbit, Novotný je šašek a jako president je už okoukaný, no však uvidíme, co přinese čas, tak ahoj,“ zvedl půllitr piva Josef a všichni si mohutně lokli.

„V sobotu je zábava v Kozojedech, půjdeme kluci tam a nebo do Kundomína?“ začal se zajímat Půlpán a Novotný byl v ten okamžik absolutně nezajímavý blbec, který se k presidentování dostal jak slepý k houslím a kdoví, jestli měl na toto povolání patřičnou kvalifikaci, což při změně debaty již nebylo téma, hodné pozornosti, protože bylo zcela jisté, že Novotný se na zábavě v Kozojedech určitě neobjeví.

„No lepší by bylo jít do Kozojed, tam bude hrát nějaká beatová skupina, v Kundomíně to zase budou Plavajzníci, což byl dechový orchestr místního sboru dobrovolných hasičů a kluci neměli chuť na parketu provádět uvadlé květiny, jak se říkalo starým babám nad 25 let.

Šedesátá léta 20. století byla významná ještě z jednoho důvodu, na hudebním nebi se jako meteor objevila anglická skupina BEATLES, jednalo se o hochy z Liverpoolu, kteří zcela změnili hudební svět a rovněž v Kozojedech, Kundomíně a okolí začala Beatlemánie, která spočívala v kopírování účesu zmíněných Brouků a pokus o napodobování západní kultury, což přísně vychovaní komunisté nesli se značnou nelibostí, která byla ještě umocněna Novotného příkazem o nošení krátce sestřižených vlasů, což přinášelo ve střetu mladé generace a komunistických strážců morálky pikantní, úsměvné a někdy až absurdní střety.

Rovněž na škole, kde studovali Josef a Jura se vyskytli profesoři, kteří dobu i mladou generaci chápali, ale samozřejmě jako všude jinde i tam se vyskytli mravokárci a omezenci, kteří sice ideologicky byli na výši a byli jistě vzorem komunistických ideálů, ale se světonázorem mladé generace to bylo naprosto neslučitelné.

Jedním z těchto mravních ideologů byl i profesor Malíček, malý mužíček, nevábného vzezření, který nedostatek svého vzhledu s naprosto holou lebkou maskoval vždy perfektně padnoucím oblekem s kravatou.

„Studente, pojďte sem, víte že svým vzhledem děláte ostudu zdejšímu školskému ústavu, proto se zítra budete u mě hlásit s upraveným účesem, který bude hodný socialistického studenta,“ káral komunistický mravokárce Malíček Josefa a v očích mu bylo možné číst závist nad Josefovou hřívou.

„Ale to já nemůžu pane profesore, já když si ostříhám vlasy, tak mám zdeformovaný zátylek, od narození tam mám tukové boule a sám jistě uznáte, že s takto deformovanou hlavou bych socialismu dělal ostudu,“ bránil se jako lev Josef.

„A máte potvrzení od lékaře?“ přísně se dotázal Malíček.

„Já mám pane profesore strach k lékaři jít, protože kdyby mě diagnostikoval nádor na mozku a já bych to musel oznámit rodičům, tak ti by to nepřežili,“ lhal suverénně Josef a Malíček začínal pozbývat ideologickou suverenitu, až byl menší a menší, až byl úplně nejmenší a aby neodešel z debaty totálně poražen a zachoval si ideologickou důstojnost, tak na závěr pronesl, „tak dobře studente, ale budu vám kontrolovat délku vlasů tak, abyste nezesměšnil socialismus svými tukovými boulemi, ale taky, abyste neprovokoval ostatní k následování, protože pak by náš školský ústav vypadal, jako semeniště kapitalistických diverzantů, kteří svým vzhledem chtějí rozvrátit socialistickou soustavu, protože soudruh president Novotný při svých cestách po Sovětském svazu viděl jen zcela krátce ostříhanou mládež, která častuškami zcela zesměšnila vřískání nějakých anglických opičáků a navíc my profesoři, když vejdeme do kterékoliv třídy, tak musíme na první pohled rozeznat studenta mužského pohlaví od studentek, umíte si představit, jak bych byl trapný, kdybych vás vyvolal a oslovil bych vás studentko?“ pronesl politický projev na nejvyšší úrovni Malíček a hrdě odkráčel do sborovny.

Když Malíček došel do sborovny, okamžitě uchopil telefonní sluchátko a vytočil číslo na krajského tajemníka KSČ a když ten zvedl telefon, Malíček okamžitě spustil, „čest soudruhu krajský tajemníku, tady je předseda uliční organizace KSČ a kandidát člena OV KSČ, profesor Malíček a mám soudruhu tajemníku následující problém. Trvám na našem školském ústavu na dodržování příkazu soudruha presidenta Novotného o nošení krátce zastřižených vlasů mladými lidmi a když jsem při dnešní kontrole zjistil u jednoho studenta nadměrně dlouhé vlasy, tak jsem mu dal ústní příkaz, aby se ostříhal, ale dotyčný student mě upozornil, že má na hlavě nádory a kdyby se ostříhal, mohl by studený vzduch započít bujení zhoubných rakovinových buněk a mohl by zemřít, jak mám v tomto případě soudruhu krajský tajemníku postupovat?“ dotazoval se Malíček.

„A jak se ten student chová, nemá protisocialistické sklony, nebo není nějak diversně zaměřen? Jinak soudruh president Novotný na krajské výbory KSČ zaslal otevřený dopis (představte si soudruhu profesore, že nějaký šmejd, jelikož dopis byl otevřený a nezalepený, tak toho využil a do dopisu napsal, že Novotný je čurák a i když 180 soudruhů z STB pátralo po tomto zločinci, tak ten zřejmě uprchl za pomocí krále Šumavy přes Rozvadov do NSR) a v tomto otevřeném dopise soudruh president dává přesné instrukce, že mladí lidé do 45 let mají povoleno nosit na hlavě (o ochlupení na přirození se zde nemluví) vlasy o délce nepřesahující deset centimetrů s tolerancí tři centimetry a tato tolerance by se mohla uplatnit v případě vámi zmiňovaného studenta,“ odpověděl na dotaz Malíčka krajský tajemník KSČ a když v duchu Malíček odhadl vlasy Josefa na cca třináct centimetrů, uklidnil se a odpověděl, „jsem přesvědčen soudruhu krajský tajemníku, že inkriminovaný student se vleze do tolerance, tak že nebudu proti němu zasahovat, čest,“ pozdravil Malíček a zavěsil, když ve sluchátku se ozvalo, „Čest.“

„Vy voli, to jste měli vidět Malíčka, když mě uviděl, tak se mu zcela zdeformovala ta jeho holá makovice a dokonce jsem zahlédl, jak se mu ztopořil jeden chloupek, který mu roste za pravým uchem,“ rozjařeně řičel Josef na celou třídu po té, co s Malíčkem rozebrali situaci na Blízkém východě.

„Chce někdo z vás vstoupit do SSM,“ verboval politický nadšenec Piliňák, když obcházel studenty ve svém osobním volnu a kdy se tento budoucí politický kádr, který měl zřejmě namířeno do vysoké komunistické politiky vůbec učil, bylo všem záhadou.

Piliňák byl malý, tlustý, ve tváři uhrovitý človíček, který zřejmě z nedostatku sympatií od něžného pohlaví, pokud neonanoval na záchodě, plně vrhal své mladické nadšení ve prospěch budování světlých komunistických zítřků a spojenectví se Sovětským svazem považoval v horizontu ještě minimálně dvou tisíciletí.

„Jaké to bude mít pro nás výhody?“ okamžitě projevil obchodní talent Jura.

„No bohužel žádné, ale až nabudete plnoletosti, budete vyzváni ke vstupu do KSČ jako mladá, nastupující komunistická generace a já vám všem budu dělat ručitele, ale jinak z toho výhody nebudete mít žádné,“ konstatoval Piliňák, čímž okamžitě všichni oslovení ztratili o jeho osobu zájem, pouze Jura se ještě snažil smlouvat.

„Hele Piliňáku, pokud bych za vstup dostal jednorázovou odměnu pět set korun, za což bych mohl chlastat pivo po dobu minimálně dvou měsíců, tak na ty dva měsíce bych to zkusil a potom bychom spolu mohli uzavřít smlouvu o smlouvě budoucí na členství v SSM na jeden rok,“ smlouval Jura, jak zkušený makléř na burze na Wall Streetu.

„A kde bych těch pět set korun jako měl získat, naopak, po vstupu bys ještě platil měsíční členské příspěvky v hodnotě deset korun a členství v SSM se neuzavírá smlouvou, ale čestnou přihláškou s vlastnoručním podpisem!“ odfrkl Piliňák.

„Tak na to já ti z vysoka seru, deset korun je pro mě devět piv a jedny partyzánky, to raději vstoupím do svazu dobrovolných hasičů, tam se aspoň občas chlapi pořádně ožerou a potom hasí chalupu, která nehoří, ale je u toho aspoň sranda, dokonce i svaz zahrádkářů se na svých schůzích pořádně ožere,“ ztratil již veškerý zájem Jura a Piliňák v ten moment měl u něho cenu zlámané grešle.

Zato profesoři Zmrdálek a Puštík byli jiní kabrňáci, oba pocházeli z Jižní Moravy a vínečko bylo jejich základní potřebou, či spíše chlebem vezdejším a jeho konzumace zcela zastínila politické nadšení pro výchovu mladé zálohy pro cestu do komunistického ráje.

Jediná věc, která by je přinutila myslet politicky při občasném školení profesorů nestraníků jejich politický lépe smýšlejícími kolegy, by musela být stoprocentní jistota, že za padesát let za neustálého rozvoje plánovaného hospodářství v socialismu, by tato beztřídní společnost dokázala nemožné a to, že by opravdu víno bylo zadarmo a Zmrdálek s Puštíkem by přišli do konzumu a aniž by se zajímali o to, že mají nárok si zadarmo vzít pecen chleba, by vyplenili veškeré regály s vínem a při odchodu z obchodu by pěkně pozdravili a konstatovali, že si vzali zadarmo dle svých potřeb to, co jim vyspělý komunismus umožnil.

Samozřejmě, že i jejich vyučovací metody byly malinko svérázné a byli u všech studentů, kromě Piliňáka velmi oblíbeni.

„Nemůžu pochopit, jak takové individua mohla proniknout do školství a doslova prznit odkaz soudruha Lenina učit se, učit se, učit se, když by se spíše na ně hodilo, chlastat, chlastat, chlastat,“zuřil Piliňák a bylo na něm vidět, že marně shání mezi studenty konfidenta, který by oba profesory udal i s chlupy, „to takový soudruh Malíček, to je hned vidět, že to je zapálený soudruh a soudruh Komenský by měl z něho radost, vždycky je vzorně oblečený a okoupaný a je vzorem socialistického učitele,“ dodal nadšeně Piliňák a kdyby se zpoza rohu vynořil Malíček, tak by mu okamžitě začal kouřit ptáka.

„To máš tak Piliňáku, ona strana zřejmě nemá ráda ve svém středu krasavce, protože to jsou vesměs plemenní býci a morálka strany by jejich neustálými sexuálními aktivitami strašně trpěla a jelikož soudruh Malíček už má zřejmě problémy s erekcí, tak se může místo šoustání vždy perfektně připravit na druhý den na vyučování,“ vysvětlil mu to polopatě Půlpán.

„Ale soudruh Malíček má mladou a krásnou ženu, určitě mu nějaký čas po vyučování zabere i to, že se takové vzorné soudružce věnuje, tak že je obdivuhodné, že při tom ještě stihne věnovat čas i stranické práci,“ odsekl Piliňák.

„Hele, Malíček se může věnovat straně do roztrhání těla, protože tu jeho ženu zatím obšťastní jiní plemenní bejci,“ poučil ho Josef.

„Studente, co máte momentálně na práci,“ zastavil Juru profesor Puštík před jejich kabinetem a když Jura řekl, že momentálně nemá na práci zhola nic, pozval ho Puštík do kabinetu, kde trůnil Zmrdálek.

„Poslouchej studente, máme pro tebe zcela zvláštní úkol a když nepropadneš naší důvěře, tak z toho budeš mít známkové výhody v češtině a ruštině, tady máš padesát korun a skočíš nám do konzumu pro tři lahve vína, ale pozor, nesmí tě přitom nikdo chytit, rozumíš a když se osvědčíš, tak se česky a rusky vůbec nemusíš učit. Teď má vaši třídu Zmrdálek a ten tě omluví, tak maž a za půl hodiny můžeš být zpátky, ale ještě jednou, nesmí tě nikdo chytit, no vlastně ani by neměl, všichni budou zalezli ve třídách, já mám teď volnou hodinu a budu na tebe čekat tady v kabinetě a občas udělám inspekci čistého vzduchu na chodbě a školník už šel domů,“ předal konspirační instrukce Jurovi Puštík a laskavě ho propustil.

Za půl hodiny skutečně Jura zcela mistrovsky propašoval do kabinetu Puštíkovi tři lahve červeného vína a od té doby, když byla čeština nebo ruština, Jura vždy záhadně zmizel a kde, to dokonce neprozradil ani Josefovi, jenom Piliňák se snažil nenápadně nápadně zjistit, jestli mu Jura během češtiny nechodí oprašovat jeho milou Jolanu, jinak rovněž silně zapálenou svazačku, jejíž výstupky na prsou, které měly označovat ženské poprsí, spíše označovaly velikost kozích bobků, i když jak se říká, za přírodu nikdo nemůže, za blbost ano.

„Hoši, po škole se jde na pivo k Červené lucerně, což byla putika asi šesté cenové skupiny a i na tu socialistickou dobu se snažila tvářit jako honorace mezi hospodami a je fakt, že jako jediná ve městě měla červené plyšové sofa a na zemi koberec neurčité barvy, během různých oslav komunistických výročí jako jediná nebyla olepena vlaječkami a hesly, ale měla jednu výhodu, jelikož za první republiky to byl vyhlášený bordel a navíc výčepního v této putice dělal po svém denním zaměstnání školník Ocásek, tak byla vždy obležena studenty bez rozdílu věku a místní občané ji obloukem obcházeli, aby je někdo z fanatických sousedů ze závisti neudal na uliční organizaci KSČ a nebo aby se tam nedej bože nenakazili virem oportunismu a nebo revizionismu (tehdy ještě virus HIV nebyl známý) a že by dovnitř vkročil Malíček, bylo asi tak pravděpodobné, jako kdyby Sovětský svaz vypověděl ČSSR smlouvu o vzájemné hospodářské a politické pomoci a ČSSR by tak mohla vstoupit do svazku NATO. Přesto se jednou při cestě do oblíbené studentské hospůdky udála věc zcela mimořádná a nikdo by takový zážitek nečekal, ani kdyby to předpověděla kartářka.

Konec ukázky