Přeložil:

MARTIN KÖNIG

Melanie Moreland: Maddox

Vydání první

Copyright © 2018. Maddox by Melanie Moreland.

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2385. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Maddox vydaného v roce 2018

Český překlad © 2020 Martin König

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Daniela Čermáková

Cover design by Melissa Ringuette, Monark Design Services

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1448-8 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1449-5 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Melanie Moreland

MADDOX

Věnování

Láska je všezahrnující, vášnivou emocí, kterou najdete ve všech mých knihách. Existují však i jiné formy lásky a já jsem požehnaná tím, že je ve svém životě mám.

Přátelství a rodina

Svým přátelům děkuji za to, že jsou součástí mého života – rozjasňujete mé dny a dodáváte mému světu jiskru.

Svým sestrám, Sandy a Kerry – jste moje srdce.

Miluju vás.

Svému Matthewovi, který je mým světem.

Slov není nikdy dost – a nikdy nebude.

Prolog

Maddox

Vběhl jsem do domu, v kuchyni smykem zastavil a v hrůze zíral na krabice.

Otec se otočil a přísným pohledem přikázal: „Sbal si věci. Odjíždíme.“

„Ne!“ To slovo ze mě vyletělo tak rychle, že jsem to nedokázal ovlivnit.

Ve tváři mi explodovala bolest, jak mě udeřil hřbetem ruky. Věděl, jak udeřit tak, aby způsobil co největší bolest. Po všech těch letech v tom byl odborník.

„Máš na to půl hodiny. Co si nezabalíš, to necháme tady.“

Zadržoval jsem slzy, až mě oči pálily. Vzal jsem dvě krabice, ale při pohledu na ně mi dalo hodně práce je zase odporem nepustit. Byly špinavé a potrhané, určitě je vzal někde u popelnice nebo za obchodem.

Věděl jsem, že to myslí vážně. Cokoli nebude připraveno ke stěhování, to tam budu muset nechat. Bylo to tak pokaždé, když jsme se stěhovali. Už zase mě vytrhne z denního řádu, který jsem se tak snažil dodržovat. Od věcí, s nimiž jsem se potřeboval vyrovnat. Teď se budu vyrovnávat s novým domem, novou školou a novými lidmi.

Nic z toho ale nevydrží dost dlouho na to, abych se s tím mohl sžít. O to se postará.

Pospíchal jsem si balit věci, ale musel jsem být opatrný. Co se týče oblečení nebo majetku, moc jsem toho neměl, a tak jsem se zoufale snažil postarat o to málo věcí, které jsem měl. Otec našel velké zalíbení v ničení čehokoli, co by pro mě mohlo něco znamenat, a tak jsem si musel pamatovat, že mu nic z toho, co mám rád, nesmím ukazovat. I ve chvílích, kdy jsem ho přistihl, jak se mi prohrabuje věcmi, jsem se snažil chovat jakoby nic. Věděl jsem, že hledá peníze nebo cokoli cenného, co by mohl prodat. Naučil jsem se ale všechno, co jsem měl opravdu rád, schovávat. Mými přáteli se stala uvolněná prkna v podlaze nebo ventilační otvory s kryty, které by ho nikdy nenapadlo kontrolovat.

U dveří jsem se zaposlouchal, ale byl ve svém pokoji na druhém konci chodby, tak jsem rychle odsunul matraci a odkryl volná prkna pod ní. Hlavou mi blesklo, jestli mi příští domov poskytne alespoň luxus matrace na podlaze, abych měl v noci na čem spát. Rychle jsem popadl malou ukrytou krabici od bot a zasunul lůžko zpátky na místo. Krabici jsem zabalil do otrhaných džínů a triček, vložil ji do té staré lepenkové krabice a honem ji zaházel zbytkem svého skrovného šatníku. Nahoru jsem přidal několik knih a celé jsem to uzavřel natrženým víkem. Do druhé krabice jsem naskládal sešlapané boty a tu jedinou věc, která se z místa na místo stěhovala se mnou.

Byla to taková stará lampa, omlácená a bezcenná. Pro nikoho kromě mě nic neznamenala, pro mě však představovala všechno. Když mi maminka večer čítávala, tahle lampička jí stávala na stole vedle lokte. Každý večer mi v jejím světle měkkým hlasem předčítala slova ze stránek a něžně mě hladila po hlavě.

Zavřel jsem oči a obalil lampu tenkým polštářem, abych ji uchoval v bezpečí.

Byla to jedna z mála věcí, kterou jsem si po ní nechal. O její existenci neměl otec ani ponětí, stejně jako o vzpomínkách, které pro mě představovala.

Na ten něžný a láskyplný hlas, na sladká slova a na dobu, kdy jsem byl šťastný. Matné vzpomínky na dávno mrtvé dětství.

To bylo všechno, co mi po mamince zůstalo. Připomínky toho, že jsem byl milovaný.

Musel jsem je za každou cenu udržet naživu alespoň v hlavě i bez ohledu na to, jak moc se je ze mě snažil vymlátit.

Náhle se objevil ve dveřích.

„Je tam místo pro jednu krabici. Pohni zadkem!“

„Ale…“

Odstrčil mě stranou, až jsem ramenem narazil do hrany zárubně a explodovala mi v něm prudká bolest.

Nevydal jsem ani hlásku.

Sáhl do krabice a hodil přede mě jedny z bot. „Vezmi si tyhle.“ Odstrčil polštář, zvedl lampu a tvář mu zbrázdilo zamračení. Jediné, co zůstalo, byla zdobená základna. Stínítko už bylo dávno rozbité, zohýbané a vyhozené. Lampička měla tvar náklaďáku s vysoko zvednutou korbou, ale ta pouliční lampa, vedle níž auto stálo, držela pohromadě už jen díky lepidlu. Boky auta byly vybledlé v místech, kde jsem je prsty ohladil, protože jsem si s ním chtěl hrát, když jsem byl malý. V duchu jsem slyšel maminčin trpělivý hlas:

„Ne, Maddy, tenhle je jenom na dívání, chlapečku. Jednoho dne ale budeš mít opravdový.“

V otcově rozzlobeném obličeji se mihl záblesk poznání. „Co to sakra je? Kdes to vzal?“

Pokrčil jsem rameny a zkusil blufovat. „Jenom nějaká blbá lampa. Potřeboval jsem něco na čtení. Byla v některém z těch domů, tak jsem si ji vzal.“

Zaváhal, protože mu paměť nesloužila nejlépe. „Jo? No, tak to nech tady. Nemáme místo.“

„Ne! Prosím!“ Nedokázal jsem se ovládnout a musel jsem škemrat.

V tmavých očích se mu zablýsklo uspokojení z toho, že se jeho domněnka potvrdila. „Tak jo, ono se to nějak vejde.“

Ochromeně jsem sledoval, jak lampu zvedá a práská s ní o okenní rám. Rozbila se, náklaďák se oddělil od podstavce a pouliční lampa se roztříštila, načež to celé spadlo na matraci na podlaze.

„A je to,“ ušklíbl se. „Nacpi to tam nebo to nech tady. Máš pět minut.“

Třesoucíma se rukama jsem auto zvedl a nacpal do rohu té jediné krabice, kterou mi dovolil si vzít. Zbytek lampy byl na šrot, rozbitý tak, že se nedal opravit, tak jsem ho nechal tam. Ten poslední kousek budu muset chránit a dobře schovávat.

Když jsem zavíral víko, na krabici dopadaly slzy.

Zvedl jsem krabici a položil na ni boty; polštář jsem tam nechal.

Rychle jsem si otřel tvář. Nikdy nedovolím, aby viděl mé slzy. Tohle uspokojení mu už nikdy nedopřeju.

Nechal jsem za sebou další kus svého života, ale ani jsem se neohlédl.

Nemělo by to smysl.

Kapitola 1

Maddox

Díval jsem se z okna na rozsvícená světla města, rozprostírajícího se pode mnou, popíjel jsem whisky a vychutnával si bohaté aroma, které zanechávala na jazyku. Ve velkých panoramatických oknech se odrážela slabá světla z mého bytu. Byl uklizený, organizovaný a všechno bylo na svém místě. Přesně tak, jak to mám rád. Jak to potřebuju.

Za sebou jsem zaslechl tiché zaklepání. Na dálkovém ovladači jsem stiskl tlačítko pro odemčení dveří, protože jsem věděl, kdo za nimi je. Mým směrem zamířily tiché kroky a potom se ve skle objevil Deein odraz. Otočil jsem se k ní a nabídl jí úsměv a sklenici whisky. Věděl jsem, že jí bude chutnat.

„Nazdárek, sousedko!“

Zavrtěla hlavou, vzala si sklenici a posadila se do křesla. „Ty seš ale debil. Bydlím deset pater pod tebou. Nejsem tvoje sousedka.“

Pokrčil jsem rameny. „Ale skoro.“ Posadil jsem se naproti ní na pohovku. „Ale vážně, už se zabydluješ?“

Zvedla svou whisky, pozorovala její tmavě zlatou barvu a potom se napila. Když polkla, labužnicky zavřela oči. Projela si vlasy rukou a jejich jahodová barva zachytila světlo. Byla přirozená a sexy.

Líbilo se mi to.

Otevřela oči. „Dobrá volba.“

„Věděl jsem, že ti bude chutnat.“

Usmála se a zaklonila hlavu. „Zabydluju se, ano. Nečekala jsem, že budu bydlet sama, ale bude hezké mít pracovnu, abych mohla pracovat z domova.“

„Pořád jsi v šoku?“

Zasmála se. „Protože jde o Cami, neměla bych, ale ano, jsem.“

„Myslím, že to všechno spískal Aiden, což podle mě je největší šok z toho všeho.“

Jeli jsme do Vegas na kratičký výlet. Všichni jsme potřebovali pauzu, a než aby holky jely samy, připojili jsme se k nim. První den byla zábava, prohlídka města a večeře venku. Zašli jsme na jednu show a dokonce jsme si i trochu zahráli hazard. Další noc jsme skončili po dvojicích tak, jak se to obvykle stávalo: Emmy a Bent, Cami a Aiden a Dee a já.

Bent a Emmy šli na nějakou další show. My jsme s Dee navštívili jeden whisky bar, o kterém jsme slyšeli, a Cami s Aidenem strávili noc takovými těmi obvyklými turistickými činnostmi. Navštívili Eiffelovu věž, projeli se gondolou a sledovali tančící fontány. No a potom, protože Aiden je prostě Aiden, mu trochu hráblo, a když už jsme byli v Las Vegas, tak se s Cami oženil.

Druhý den ráno přišli na snídani, a ani jeden z nich se nezmínil jediným slovem. Tvářili se trochu provinile, ale přesto šťastně, a tak jsem věděl, že se něco děje. Normálně si objednali jídlo a probírali plány na další den a chovali se, jako by se nic nedělo. Dokud si Emmy nevšimla prstenů.

„Co to sakra…? Cami… to… ach můj bože, vy jste se vzali?“

Všichni jsme trhli hlavami jejich směrem. Aiden zvedl Caminu ruku a vtiskl jí polibek na klouby. Na shodném prstenu na jeho levé ruce se zatřpytilo světlo.

„Jo,“ pronesl.

Šokovaně jsme na ně zírali.

„Je to legální?“ zeptala se Dee s pohledem někde mezi Cami a Aidena. „Nebo jste to udělali jenom ze srandy?“

„Byla to sranda, ale je to velice legální,“ potvrdil Aiden.

Najednou to kolem stolu explodovalo. Objetí, polibky, poplácávání po zádech a gratulace všude kolem. Aiden vypadal jako ten nejšťastnější muž na zemi a Cami vedle něj jen zářila. Když se Emmy zeptala, jestli plánují i nějakou skutečnou svatbu, Cami zavrtěla hlavou.

„Tohle bylo přesně to, co jsme chtěli. Jenom my dva.“ Omluvně se na Dee usmála. „Ale říkali jsme si, že bysme tady příští rok mohli sliby obnovit, a všechny vás vzít s sebou.“

Dee ji poplácala po ruce. „To zní super! Mám z tebe radost.“

Už tehdy jsem si říkal, stejně jako mě to napadlo teď, jestli Dee s tím manželstvím souhlasila přesně tak, jak se tvářila. V týdnech následujících po návratu jsme měli plno práce, protože jsme napřed stěhovali Cami k Aidenovi a potom Dee do nového bytu v budově, kde jsem bydlel já. V noci jsem jí pomáhal stěhovat krabice. Nábytek přestěhovali stěhováci, ale i tak to zabralo spoustu hodin. Sotva jsme měli čas se vidět.

Nebo, jinými slovy, si spolu zašukat.

„Ohledně celé té překvapivé svatby jsi byla velice klidná.“

Napila se whisky a zauvažovala nad tím. „Trochu jsem se urazila, ale potom jsem si uvědomila, že to bylo Camino rozhodnutí i její život. Byla až moc šťastná na to, abych já byla naštvaná.“ Dlouze vydechla. „Jenom doufám, že to nebylo ukvapené rozhodnutí a že ho nebudou oba litovat.“

Zamračil jsem se a pocítil potřebu svého kamaráda bránit. „Aiden Cami miluje. Miluje ji tak, až ho to děsilo. Když přijal to, co cítil, změnilo ho to. Ona ho změnila – k lepšímu. Poprvé ve svém životě přijal něco dobrého sám pro sebe. Nemyslím, že by ses musela bát, že zrovna on bude něčeho litovat.“

Naklonila hlavu a prohlížela si mě. „Tos řekl hodně přesvědčivě.“

Pokrčil jsem rameny. „Vychází jim to.“

„To jo,“ usmála se. „A mimochodem, řekls to jako opravdový romantik. Což tvrdíš, že nejseš.“

Zasmál jsem se. „Mám své chvilky. Romantika mi nevadí… u jiných lidí.“

„Ani mně.“

Jenom jsme se na sebe dívali, ale nemluvili jsme. Ovzduší v místnosti se postupně měnilo a intenzivnělo.

„Pověz mi, Deirdre, copak máš pod tím kancelářským kostýmkem, který máš na sobě?“

Milovala, když jsem zamumlal celé její jméno. Nepoužívá ho ale nikdo jiný než já, a i já jenom tehdy, když jsme sami.

Přejela prstem po okraji sklenice a prohlížela si mě. „To bys určitě rád věděl.“

Zavrtěl jsem se, a když jsem se nad tím zamyslel, má erekce se ještě zvětšila. Přemýšlel jsem nad tím, jaké tajemství objevím dnes.

Dee představovala chodící rozpor. Klasické tmavé obleky, halenky v neutrální barvě. Žádné neupravené vlasy. Jednoduchý make-up. Žádné šperky.

Pod tím plátnem a bavlnou se však odehrával úplně jiný příběh.

Krajkové push-upky, trojúhelníčky, zakrývající hedvábné kudrliny, a sladký výstřih, který jsem tak důvěrně znal.

Satén, krajka, hedvábí a hřích.

Černá, růžová, červená – a všechny barvy duhy.

Prostřihy a vysoké topy. Tanga, chlapecké šortky, ramínka, živůtky, puntíky a sešpendlení – to vše oslnivé a sexy.

Měla to prostě všechno. Byla jako chodící sex.

„Co kdybys mi to ukázala?“ Přelétl jsem po jejím těle očima.

Vstala a zvedla prsty k perlovému knoflíčku pod krkem. Já jsem se pohodlně usadil do polštářů a očekávání mi rozjitřilo každý nerv v těle.

„Pomalu.“

Naklonila hlavu.

„Dneska to chci pomalu, bejby.“

Shodila si sako z ramen a tmavá tkanina se po podlaze rozlila jako bazén.

„Ale ne?“

„Ano.“ Když se pohnula, pták mi ztvrdl ještě víc. Pomalu. Smyslně. Přesně tak, jak jsem jí to ukazoval.

„Dostanu svou odměnu?“

Pohladil jsem si ztvrdlého ptáka. „Dostalas mě. Až se zabořím hluboko do tebe, budeš mě tam cítit celé dny.“

K saku se přidala blůza, která odhalila krajkový krémový korzet, zpevňující tělo, který mě donutil zasténat. Prsa měla vysoko a byla připravená přelít se přes napjatou tkaninu. Chtěl jsem se do nich zakousnout. Když jí sjela i sukně a odhalila punčochy, připevněné malými krajkovými stužkami, málem jsem přišel o rozum. Ten kousíček materiálu mezi stehny byl tak maličký, až to bylo směšné. A neuvěřitelně sexy.

Roztáhl jsem nohy. „Pojď sem.“

Zastavila se mi mezi koleny. Přejel jsem jí prsty nahoru a dolů po stehnech, kopíroval jsem trasu stuh a krajek a škádlil satén její kůže. Potom jsem jí prudce trhl vpřed a zabořil obličej do její kundičky, jíž jsem se zhluboka nadechl.

Když jsem k ní tvrdě tiskl ústa, zakňourala.

„Chceš mě. Cítím, jak moc mě chceš.“

Zaryla mi prsty do kůže na hlavě a zvedla mi obličej.

„Jo. Ale pravidla pořád platí, Maddoxi. Sex. A to je všechno. Nic se nezměnilo.“

Pochmurně jsem se usmál. „To bych ani nečekal.“

„Tak mě ošukej.“

Aniž bych přerušil oční kontakt, stáhl jsem jí kalhotky. Jediným pevným trhnutím pěsti jsem jí je odtrhl od pokožky.

Teď ji ošukám. Budu ji šukat, protože takhle jsme to dělali.

Pro okolní svět jsme byli stejní: chladní, klidní a rezervovaní. Dva různí lidé.

Když jsme se ale sešli sami, věci se změnily. Byli jsme neúnavní. Výbušní a neukojitelní. Snažila se mě šukáním připravit o kontrolu.

Já jsem ji šukal, abych ji získal zpátky.

Tohle byla naše hra. Vždycky to tak bylo.

Dokud jeden z nás nezměnil pravidla a nezamiloval se.

Kapitola 2

Maddox

Zase jsem byl sám. Dee nikdy nezůstala – bylo to jedno z našich pravidel. Bylo jich hodně, ale tohle se nikdy nezměnilo ani je nikdo neporušil.

Nalil jsem si dalšího panáka whisky, posadil se na pohovku a zavzpomínal na to, jak jsme se seznámili.

Deirdre Anne Wilsonová do mého života vklouzla tak snadno, jako když tehdy večer při oslavě Emmyiných narozenin, kterou zařídil Bentley, vklouzla na zadní sedadlo limuzíny. Posadila se vedle mě, zdrženlivě zkřížila ty dlouhé sexy nohy a na plných rtech jí vykvetl úsměv.

„Ty budeš určitě Maddox.“

„Dee, předpokládám?“

„Přesně tak.“

Rozhlédla se po interiéru auta. „Hezká limuzína.“

Usmál jsem se a z kbelíku vytáhl láhev šampaňského. „Díky Bentleymu.“

Nakrčila obočí, aby naznačila, že všechno ví. „Myslím, že na tom trvala má sestra. Nemá žádné hranice.“ Ohlédla se na Cami. „Obávám se, že Aiden s ní má plné ruce práce.“

Se smíchem jsem jí nalil sklenku bublinek. „O Aidena bych se nebál. Ten to zvládne.“

Zabušil jsem do střechy auta a zakřičel na Bentleyho, aby sebou koukal pohnout. Měl jsem hlad a chtěl jsem, aby už večer konečně začal.

Když Bentley s Emmy nastoupili do limuzíny, podal jsem každému sklenku šampaňského a připil oslavenkyni. Už od začátku jsem měl Emmy rád. Byla chytrá, temperamentní a k Bentovi se skvěle hodila. Nikdy jsem neviděl, že by někým byl tak unešený.

Aiden byl podle všeho uchvácen Caminým kouzlem, ona zase měla oči jen pro něj. Měl jsem pocit, že ho chce udržovat v napětí a že se pro ni nakonec může ukázat jako dobrý partner – pokud to dovolí.

Zbývali jsme už jenom Dee a já. Kvůli Bentleymu jsem byl připravený přetrpět večer v přátelském duchu. Už ani nevím, co jsem od Caminy starší sestry očekával, ale ta přitažlivá žena sedící vedle mě nebyla součástí mých představ. Byla průměrně vysoká a štíhlá. Na rozdíl od Camina temperamentního vzhledu a osobnosti byla Dee klidná a hezká díky tomu, jak se snažila být nenápadná.

Oblečení nosila jednoduché a neokázalé, vlasy dosahovaly jen po bradu a obličej mívala nenamalovaný. Přesto však na ní bylo něco zajímavého a sexy. Měla velké zelené inteligentní oči a elegantní pohyby, hluboký a chraplavý hlas a slova volila opatrně. Když se usmála, obličej se jí rozzářil, ale jinak než u sestry. Cami zářila, zatímco Deein výraz změkčoval a zahříval jako řídké světlo úsvitu.

Byla velice přitažlivá.

Během několika příštích týdnů, když se naše malá skupina formovala, jsem Dee poznal lépe. Hezky se mi s ní povídalo a mluvili jsme o různých tématech. Měla ...

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

Prolog

Kapitola 1

Kapitola 2