Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Sedliacka nevesta (ukážka)

Pavol Socháň

Objavte úžasný svet slovenských a českých e-kníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2020 Petit Press

Copyright ePub version © 2020 iAdverti

Copyright © 2020 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Bohumil Kosa, Erik Bartoš, Jana Jamrišková

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0562-4

￼

Pôvodná publikácia

Pavol Socháň. Sedliacka nevesta. Nákladom vlastným. Turčiansky Sv. Martin 1910. 91 s.

Bibliografické poznámky

Sedliacka nevesta

Obraz zo slovenského života v 5. dejstvách.

Napísal Pavel Socháň.

Turč. Sv. Martin 1910. — Nákladom vlastným.

Tlačil Kníhtlačiarsky účastinársky spolok v Turč. Sv. Martine.

O „Sedliackej neveste“ napísaly „Národnie Noviny“ dňa 5. októbra 1909. „Včera v nedeľu, mali sme v Martine premieru: naši ochotníci hrali „Sedliacku nevestu“, obraz zo života v 5. dejstvách od Pavla Socháňa. Socháň má už za sebou niekoľko divadelných hier, ktoré sú na repertoáre divadiel našich. S touto hrou zaiste urobil krok napred. Hra jeho ukázala sa zaujímavou, pútajúcou obecenstvo od počiatku až do konca, hoci i trvala tri hodiny. Za tri hodiny mať slovo a pútať je už samo sebou divadelný úspech. Obecenstvo úspech hry sankcionovalo nielen častým potleskom, ale i vyvolalo autora pred lampy.

Zbohatnutý sedliak Kalina (A. Halaša) dal sa na panštenie, ruinovaná zemianska rodina Berta Zelinay (pani Mária Pietrová), Imrich, jej syn (Ján Straka), Absolon Motolický (Ján Párička), Margita, ich príbuzná (slečna Elena Čičmancová), sníži sa zreparovať svoj majetok ženbou Imricha s dcérou Kalinovou Elenou (pani Mária Hlavajová), k čomu obrobí dcéru hlavne jej mať Katka (pani Anna Turzová), ačkoľvek Elena má už vyvoleného svojho Martina (V. Čajka), syna vdovy Dorky (slečna Anna Ivanková). Po sobáši Elena ujde zo svadobného domu a ide sa pripojiť k vysťahovalcom do Ameriky, medzi ktorými je i Martin. Na stanici vysťahovalcov zadržia žandári, Elenu otec odvádza domov s chýrom, že jej mať od žiaľu za dcérou umiera. Elenu vezmú do kaštieľa, no Imro ju nepovažuje iba za slúžku za príkladom matere a Margity, ktorá stala sa Imrovou kubenou. Kalinove peniaze, ktoré dal s dcérou, nestačia rozpustilému lotrovi, a skoro príde zase majetková katastrofa, ktorú Imro chce oddialiť najprv falošnými zmenkami, potom fabrifikovaným dokumentom, v ktorom Kalina majetok svoj darúva Imrovi. Aby klam nevyšiel na svetlo, Imrich pri pohúľanke a kartách otrávi Kalinu arsenikom, do vína nasypaným. Podozrenie uvalia na Elenu. Margita, aby ušla následkom spolužitia s Imrom, a keď zvedela, že je on vrahom Kalinovým, zastrelí sa. Vec vyjde na Imricha, ktorého zlapajú ako vraha. Okrem týchto hlavných figúr, sú i episodické: Jakub Goldstein (J. Brcko), Rajník (J. Gašparík), Terka, jeho žena (slečna B. Kompišová), Kellner (J. Sopko), sedliacki mládenci Paľko, Jano, Juro (J. Hlavaj, J. Uličný, Svet. Lajda), potom sedliacke dievčatá Zuzka, Marka (slečny A. Hurbanová, K. Kulfanová, M. Šoltésová a P. Štarková). Rázvorka a Repetka, cestovatelky do Ameriky (slečny A. Kulfanová a A. Mlynárčiková). Dr. Kremeň, lekár (F. Jesenský). Portýr (J. Inštitoris). Štefan, slepý žobrák (Fr. Hájek). Dvaja žandári (S. Štarke a J. Košina). Muzikanti, ľud.

Hra išla hladko, pri nej bola veľmi badateľná, znamenitá, cieľu povedomá réžia, vec, na ktorú u nás často nekladie sa náležitý prízvuk. Síl bolo by dosť: ženské úlohy boly v pevných rukách. Nejdeme jednotlivé uvažovať výkony našich znamenitých herečiek, bojím sa nerovno vážiť, a to by bol hriech. Mužské úlohy boly výborne podelené. Málo sme videli takých flott hier na našom javisku.

Autor pracoval silnými prostriedkami a zvlášte v prvom dejstve postavil vec dramaticky účinne, vrtko, uviedol obecenstvo in medias res bez toho, že by pribehnul k monologom a dlhým vysvetľovaniam. Deju bolo drahne, jazyk bol správny, episody podarené. Môžeme tvrdiť, hra v našom obecenstve bola istou sensáciou a včerajší bezsporný úspech mal by autora obodriť ďalej pracovať na chudobnom u nás poli dramatickom.“

Tie samé noviny o týždeň pozdejšie: „V nedeľu 11. okt. bola na našom divadle reprisa „Sedliackej nevesty“ od Pavla Socháňa, pri preplnenej dvorane. Autor dostal krásnu vavrínovú kyticu s venovaním na stuhách: Autorovi „Sedliackej nevesty“ — 11. októbra 1909. — Herci.“

Osoby

ADAM KALINA, bohatý drevokupec, sedliak

KATKA, jeho žena

ELENA, ich dcéra

RAJNÍK, bohatý sedliak, Kalinovie kmotor

TERKA, jeho žena, Kalinovie kmotra

MARTIN SVOREŇ, sedliacky mládenec

DORKA, jeho matka, vdova

BERTA ZELINAY, zemianka

IMRICH, jej syn

ABSOLON MOTOLICKÝ, jej ujec, Margitin tútor

MARGITA, ich príbuzná, Imrichova snúbenica

PAUKO, JANO, JURO, sedliacki mládenci

ZUZKA, HANKA, MARKA, BETKA, sedliacke dievčence

JAKUB GOLDSTEIN

KELNER

DR. KREMEŇ, lekár

RÁZVORKA, REPETKA, cestovateľky do Ameriky

PORTÝR, na železničnej stanici

ŠTEFAN, slepý žobrák

I. ŽANDÁR

II. ŽANDÁR

MUZIKANTI

ĽUD

Upozornenie pre režiséra. Zátvorkami [] vyznačený obsah môže sa na divadelnom predstavení vynechať.

Dejstvo I.

Izba u Zelinaych. Staromódny nábytok. Dvere v pozadí a na ľavej strane. V pravo oblok. V ľavom popredí stôl, okolo neho pohovky. Pri obloku pohovka.

Výstup 1.

Margita sedí pri obloku a díva sa von. Imrich, zamyslený, prechodí sa sem i tam.

MARGITA (obráti sa na polo k Imrichovi): Teda nepôjdeme do Pešti na výstavu?

IMRICH (drsne): Nie!

(Prestávka.)

MARGITA (zase sa obráti na polo): Ani do Smokovca na dostihy?

IMRICH (drsne): Nie!

MARGITA: To ma teda nemáš rád. (Plače.)

IMRICH (zastane): Margita!

MARGITA (zlobne): Nemáš! A preto ešte dnes odídem ku sestre do Prešporku. (Vstane a chodí sem i tam.)

IMRICH: To neurobíš!

MARGITA: Nemám tu čo hľadať, keď ma nemáš rád.

IMRICH: Mám ťa. Ale čo chceš zase v Pešti?

MARGITA (zastane pri obloku): Baviť sa!

IMRICH: Hm. Baviť sa…

MARGITA: Pravdaže, lebo tu je hrozne otupno.

[IMRICH: Tu je hrozne otupno. Hm, hm!

MARGITA: A hlúpy svet.

IMRICH: Tak. — I ja som ti hlúpy?

MARGITA: Veru už i ty začínaš byť fádnym. (Sadne si.)

IMRICH: Ďakujem za takú poklonu od svojej mladuchy.]

MARGITA: Ba divím sa ti, že si sa tu zahrabal a nedbal by si vari i mňa.

IMRICH: To nechcem.

MARGITA: Ty, Imrich Zelinay, lev peštianskeho korsa, ty, čo si neustále sníval len o vysokých hodnostiach, stal si sa sprostým škrabákom v takomto hniezde. Že ti to nederoguje?

IMRICH: To je všetko pravda. A mňa to väčšmi škrie, ako teba, že musím v tomto hniezde trčať, ale —

MARGITA: Nemusíš. Ja za teba ani nepôjdem, kým nebudeš aspoň vicišpánom.

IMRICH: No, príde i na to čas.

MARGITA: Haha! To je slabá útecha! Poď do Pešti. Tam so svojím menom a talentom ľahko spravíš karrieru.

IMRICH: Možno. Lenže do Pešti chybí mi ku tomu nervus rerum gerendarum. Bez toho to nejde.

MARGITA (prekvapená): Čo? Čo to hovoríš? (Vstane.)

IMRICH: Veru tak, Gituška. Kolesá sa dolámaly, musím chodiť pešky.

MARGITA: Ale ba! Nemožno! Vari i matkino?

IMRICH (ľahostajne): Veru i to je fuč.

MARGITA (spľasne rukami): To je hrozné! To je hrozné! (Ide na ľavo.)

IMRICH: A vieš, Gituška, že sme nedávno v Pešti my dvaja desaťtisíc korún utratili? A to všetko už išlo na puf.

MARGITA (sadne ku stolu): Á, á! (Vezme so stola noviny a ovieva sa nimi.)

IMRICH (ľahostajne): Majetok rodičovský je už taký obťažený, že ani tretinu mojich dlhov nezakryje.

MARGITA(vzdychne): Ojé, — ojé! A to azda všetko pre mňa?

IMRICH: To práve nie. Ja som ani predtým nikdy groši nešanoval. (Sadne si naproti Margite.)

[MARGITA: A ty to tak ľahostajne nesieš. Ako môžeš byť taký flegma?

IMRICH: Never. Mňa to veľmi mrzí.]

MARGITA: A teraz čo zamýšľaš?

IMRICH: Kto sa topí, aj peny sa chytá. Ašpirujem na stoličné kassírstvo.

MARGITA: A čo bude so mnou?

IMRICH (vrele): Moja žena nesmie núdzu trpeť, tým menej taký anjel, ako si ty.

MARGITA (zarmútená, vzdychne): Ach, ja! To sa teda naša svadba hodne oddiali.

Výstup 2.

Predošlí. Berta. Potom Absolon.

BERTA (zľava): Už ide Absolon!

MARGITA (vstane a ide k obloku).

IMRICH: Už? (Vstane.)

BERTA: Som veľmi zvedavá, čo vykonal. (Díva sa v očakávaní k zadným dverám.)

ABSOLON (stredom mlčky).

BERTA: Nuž čo je?

ABSOLON (stisne plecami): Nič!

IMRICH: Nemožno.

BERTA: Bol si u vicišpána?

ABSOLON: Práve u toho.

BERTA: A prečo nechce?

ABSOLON: Že to má už syn nebohého prisľúbené.

BERTA: A ten by neodstúpil? Však má veľkú ekonomiu, nech si radšej tú piluje.

ABSOLON: Že by odstúpil —

IMRICH: No, teda, sláva!

ABSOLON: Ale pýta päťtisíc odstupného.

IMRICH: Päťtisíc!

BERTA: Päťtisíc?!

IMRICH: A tých niet.

BERTA: Veru tak sme vyšli, že ani na päťtisíc korún nevieme sa zmôcť. Absolon, poraď, čo robiť.

ABSOLON: Tu ťažko radiť. Bol som u Natana, ale nechce, lebo že mu je Imrich do dvadsať tisíc dlžen.

BERTA: Kriste Pane! Imre! To ty väzíš všade po uši v dlhoch!

Výstup 3.

Predošlí. Jakub prostriedkom.

ABSOLON: Á, dobre, že prichádzaš, Jakub!

JAKUB: No, to ma teší, že som tu taký vítaný!

IMRICH: Dobre, dobre. Ale príď zajtra, teraz nemáme kedy.

BERTA: Vari aj im je môj syn dačo dlžen?

JAKUB: Ach, nuž, len takú maličkosť, prosím, gnädige Frau. Tridsaťšesť tisíc koruny.

ABSOLON: To je pekná maličkosť!

BERTA: Toto je hrozné, syn môj!

IMRICH: To nie pravda. Len dvadsaťosem!

JAKUB: Ráča sa mýliť, Herr von Zelináj. Však veksle nepustia.

ABSOLON: Dostaneš ich. Ale teraz nám daj ešte päť tisíc.

JAKUB (obzerá sa): Či smiem, prosím, otvorene hovoriť?

ABSOLON: No, čo je?

JAKUB: Dnes sišli sme sa všetci veritelia tuto pána Zelinája a tu sme konštatirovali, že všetky naše pohľadávky robia spolu summu stodvadsaťosem tisíc koruny.

BERTA: Kriste Spasiteli! (Pustí sa na sedadlo.)

[ABSOLON: Ej, ej! Imro, Imro!

BERTA: To sme teda úplne na mizine.]

JAKUB: Vyslaný som ich upovedomuvať, že jestli naše požiadavky nebudú do osem dňov vyrovnaté, budeme žiadať konkurs a budeme dať všetek majetok sekvestrirovať.

BERTA: Bože Otče nebeský! To nás vyhodia na ulicu. (Plače.)

JAKUB: Sluha ponížený. Porúčam sa. (Preč.)