Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Cathy Bonidanová

Román z pokoje 128

Z francouzského originálu Chambre 128,

vydaného nakladatelstvím Editions de la Martinière v Paříži v roce 2019,

přeložila Hana Davidová.

Vydala GRADA Publishing, a. s.,

pod značkou METAFORA v Praze roku 2020

jako svou 7725. publikaci.

Redakce Petra Stejskalová

Korektura Soňa Svobodová

Odpovědná redaktorka Soňa Svobodová

Technická redakce Hana D. Benešová

Sazba Alena Benešová

Tisk a vazba Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

První vydání, Praha 2020

Chambre 128 © Editions de la Martinière, une marque de la société EDLM, Paris, 2019

Published by special arrangement with EDLM in conjunction with their duly appointed agent 2 Seas Literary Agency and co-agent Livia Stoia Literary Agency.

Translation © Hana Davidová, 2020

Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2020

All rights reserved.

GRADA Publishing, a. s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401

www.grada.cz, www.metafora.cz

ISBN 978-80-7625-462-6 (ePub)

ISBN 978-80-7625-461-9 (pdf)

ISBN 978-80-7625-110-6 (print)

Všem románům, které jsme přečetli.

Všem těm, které ještě přečteme.

Protože po způsobu obchodníků s pískem naším životem trousí slova a věty, které nám doputují až do podvědomí.

A promění nás.

Naprosto nenápadně, ale nenávratně.

Tenhle příběh je pravdivý. Nebo téměř pravdivý…

Když se nám před očima odehrává část života, které jsme bezděčnými svědky, máme sotva nějakou moc nad tím, co se stane. Sledujeme zúčastněné a představujeme si jejich pocity, obavy i naděje.

Můžeme se samozřejmě někdy mýlit.

Může se ale také stát, že se cítíme být blízko pravdě a jsme zaujati posláním: posláním líčit den po dni události, které rozkrýváme. Jistě, riskujeme tím, že nás vyústění příběhu zaskočí.

A co když nás zklame?

I to se může stát.

Jestli tedy chcete takové riziko podstoupit a máte rádi nejistotu, přečtěte si jeden po druhém následující dopisy a v představách se přitom oddejte poklidnému tempu roznášení poštovních zásilek…

Pozměněna byla pouze místa a jména zúčastněných.

OD ANNE-LISY BRIARDOVÉ

Rue des Morillons, Paříž, 25. dubna 2016

Vážený pane,

omluvte prosím zpoždění, s jakým Vám tento balíček zasílám.

Kdyby ho v pokoji 128 hotelu Beau Rivage našel kdokoli jiný, hned by ho šel odevzdat na recepci; pokud byste ale hovořil s mými blízkými, řekli by Vám, jak můj přístup k některým věcem v běžném životě bývá občas nedbalý. Neberte prosím tu prodlevu jako známku pohrdání Vaší knihou. Tak to rozhodně není. Dokonce se Vám musím přiznat: přečetla jsem si ji.

Jakmile jsem v pokoji 128 otevřela noční stolek po pravé straně manželské postele, venkoncem velmi pohodlné, děkovala jsem nebesům za Vaši roztržitost. Jen si představte, že jsem si s sebou zapomněla vzít román, který by mi po ty víkendové dny trávené na břehu Atlantiku dělal společníka… Nedokážu usnout, dokud si nepřelétnu alespoň pár stránek, a jsem přímo nepříčetná, když je mi tohle potěšení odepřeno. Díky Vám nemusel můj manžel trpět mou mizernou náladou.

Zkrátka a dobře, na straně 156, mezi dvěma kapitolami, jsem našla adresu, na kterou Vám knihu zasílám. Dlouho jsem se rozmýšlela a, popravdě řečeno, můj muž i děti mě zrazovali, moje iniciativa se jim zdála „praštěná“ – abych použila slovník své dcery, kterou omlouvá jedině jejích šestnáct let.

Manžel řekl, že jde o nějaký starý, nakladatelstvími odmítaný rukopis, který autor odložil do šuplíku nočního stolku, aby se na něj chytil alespoň nějaký zoufalý čtenář. Můj syn si přisadil a podle omšelého stavu knihy a faktu, že je napsaná na starodávném psacím stroji, usoudil, že v hotelu leží už „věky“ a že by si ji její majitel „hezky dávno“ odnesl, kdyby pro něj něco znamenala.

Už jsem byla jejich argumenty málem udolaná, když jsem došla na stranu 164. Tam byla na okraji připsaná poznámka:

Co na tom vlastně záleží? Nevedou lži nakonec k pravdě? A nesměřují mé příběhy, ať pravdivé nebo lživé, ke stejnému cíli, není jejich smysl stejný? Co sejde na tom, jsou-li pravdivé či ne, když v obou případech vypovídají o tom, kým jsem byl a kým jsem. Často lépe prohlédneme toho, kdo lže, než toho, kdo říká pravdu.[1]

Ten úryvek byl pro mne velkým překvapením! Úplnou náhodou připadnu na neznámého autora a zjistím, že je také obdivovatelem spisovatele, kterého si cením nad ostatní. Tím, že jste mu ukradl těch pár vět, podtrhujete dvojznačnost svého textu. Zatímco jsem celých sto šedesát čtyři stran přemítala, jestli čtu fikci nebo příběh ze života, poslal jste mně osobně šalamounskou odpověď…

A pak jsem na poslední straně objevila básně, připsané nakloněným písmem, tužkou, se stopami po gumování, které svědčí o hledání přesných slov. Musím říct, že taková opravdu jsou. Protože když jsem je četla, vnímala jsem lehké mrazení, jaké člověk zakouší při pocitu, že verše musely být napsány přímo pro něj.

Myslím, že zrovna v tomhle okamžiku jsem se rozhodla oslyšet všechny rady svých blízkých a knihu poslat, aniž bych tušila, jestli směřuje ženě, muži, mladému člověku či starci, který s sebou po hotelech vláčel svůj rukopis, tak jako někteří věřící s sebou, kamkoli jdou, pro ochranu nosí Bibli.

Jediný způsob, jak se dobrat odpovědi, bylo svěřit tenhle balíček poště a doufat, že vynalézavý pošťák bude mít štěstí a nakonec Vás vypátrá (nikdy jsem zásilku s adresou bez jména neposílala a spoléhám na to, že mi pobavená zvědavost špatně placeného poštovního zaměstnance v celé věci pomůže).

Pokud byste byl tak laskav a mohl mi potvrdit příjem, napište mi prosím na adresu, kterou najdete na zadní straně obálky.

S poděkováním za to, že jste mi, i když nevědomě, poskytl tak příjemné čtení

Vás zdraví

Anne-Lise Briardová

[1] Z francouzského originálu La chute od Alberta Camuse přeložila Hana Davidová. (pozn. red.)

OD SYLVESTRA FAHMERA

Les Chayets, Lainville-en-Vexin, 2. května 2016

Právě jsem si už podesáté přečetl Váš dopis… Co říct, abyste tomu mohla porozumět? Ten můj rukopis… to by bylo dlouhé vysvětlování. A Váš dopis – psaný rukou a jen pro mě – vyvolává vzpomínky na dopisy, které jsem dostával jako dítě, když jsem trávil prázdniny na letním táboře. I písmo mé maminky bylo tak nakloněné a zbrklé, jako by toho chtěla stihnout co nejvíc odvyprávět, než přijde pošťák vybrat schránku. Moc ráda psala, ale měla k tomu jen málokdy příležitost. Můj odjezd jí tedy sloužil jako záminka, aby se té neústrojné činnosti, nad kterou všichni kolem ohrnovali nos, mohla plně oddat. Stejně jako Vy používala zastaralé a div ne zapovězené výrazy, protože byla přesvědčena, že inkoustovému peru nemůže běžná slovní zásoba stačit. Moc by se jí líbila Vaše prodleva, venkoncem a oslyšet! Dnes taková slova už nikdo neužívá, natož v neosobních mailech, které se tak přemnožují a zaplavují naše virtuální schránky…

Já si tedy znovu vychutnávám radost z nasazení, s jakým jsem mamince psal odpovědi a dával pozor, abych odchytil všechny pravopisné chyby a nepřesnosti, které by mi po návratu nezapomněla vytknout. Buďte prosím shovívavější než ona a nezapomeňte, že jsem už vyšel ze cviku.

Váš dopis mi byl předán teprve včera večer, protože adresa, kterou jste zjistila, patří mému kmotrovi, který naštěstí bydlí už padesát let na jednom místě…

Konec ukázky

Table of Contents

OD ANNE-LISY BRIARDOVÉ

OD SYLVESTRA FAHMERA