Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Robert Rebitsch

MATYÁŠ GALLAS (1588–1647)

Císařský generál a Valdštejnův „dědic”

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

obchod@grada.cz, www.grada.cz

jako svou 5295. publikaci

Odpovědná redaktorka Danuše Martinová

Přeložil, úvodem a závěrečnou kapitolou opatřil PhDr. Jan Kilián, Ph.D.

Sazba Q point

Barevné fotografie v 1. příloze Petr Kříž, ve 2. příloze Robert Rebitsch

Fotografie na obálce Petr Kříž

Černobílé fotografie v knize jsou z fotoarchivu Jana Kiliána

Počet stran 400 a 16 stran barevné přílohy

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Originally published by Aschenndorff Verlag GmbH & Co. KG, Münster, Germany, 2005.

Kniha byla přeložena ze zkráceného a upraveného originálu Matthias Gallas (1588–1647).

Generalleutnant des Kaisers zur Zeit des Dreißigjährigen Krieges.

Eine militärische Biographie vydaného nakladatelstvím Aschendorff Verlag GmbH & Co. KG, Münster, Německo.

© 2006 Aschendorff Verlag GmbH & Co. KG, Münster

Czech language editionm © Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Q point, 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-4778-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-9288-0 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9289-7 (ve formátu EPUB)

ÚVODNÍ SLOVO K ČESKÉMU VYDÁNÍ

Životopisy předních vojevůdců a politiků různých dějinných epoch bezesporu patří ke čtenářsky mimořádně vděčným tématům a na tento zájem slyší jak popularisté, tak seriózní historiografie. Konflikt, který sužoval v 17. století Evropu po dlouhých třicet let, měl rovněž své hvězdné postavy, které se již dočkaly ne jedné či několika, ale dokonce i mnoha desítek monografií, ať již budeme uvažovat o kardinálovi Richelieu nebo o českému čtenáři ještě důvěrněji známém císařském generalissimovi Albrechtu Václavovi Eusebiovi z Valdštejna. Právě ve stínu této osobnosti, s mimořádným osudem a velmi tragickým koncem, zůstali ostatní muži třicetileté války, ačkoli se třeba i oni výrazně zapsali do středoevropských, potažmo českých dějin, a na odstranění frýdlantského vévody se podíleli velkou měrou. Zatímco tedy Valdštejn přitahoval, přitahuje a přitahovat jistě i nadále bude celé generace historiků, muži jako Jan Aldringen, Ottavio Piccolomini, Jindřich Šlik, ba dokonce Maxmilián z Trauttmansdorffu, přední císařský diplomat a spolutvůrce vestfálského míru, jsou stále bez moderní biografie a poznání jejich životních osudů, duševních pochodů a historického významu jsou značně torzovitá. Stejná slova, a to možná ještě dvojnásobně, donedávna platila o Matyáši Gallasovi. Přestože tento tridentský rodák po Valdštejnově smrti stanul v absolutním čele habsburské generality a k vykreslení jeho barvitého života je k dispozici úctyhodné množství kartonů v rámci rodinného archivu, tradovalo se donedávna mylně i datum jeho narození (1584/1588) a jméno (Jan Matyáš/Matyáš). Nemluvě o tom, že Gallas autorům psaného slova velmi často posloužil jako údajně zářná ukázka neschopnosti, nekompetentnosti a nestřídmého života – příkladem za všechny budiž oblíbená a ve velkých nákladech vydávaná práce švédského historika Petera Englunda (česky vyšla pod názvem Nepokojná léta), který nedokázal Gallasovo jméno v podstatě ani jednou přejít bez invektivy. Jaký však byl císařský generál poručík ve skutečnosti, jak probíhala jeho kariéra, jak je možné, že v čele armády stanul hned třikrát, byl-li opravdu tak neschopný?

Na uvedené otázky i na mnoho dalších se ve své knize snaží odpovědět rakouský historik Robert Rebitsch (*1968). Stejně jako Matyáš Gallas je i jeho první životopisec tyrolského původu, nikoli však z Tridentu, ale z Brixleggu, absolventem innsbrucké univerzity v oborech historie a filozofie s pedagogikou a psychologií. Magisterského gradu dosáhl v roce 1996, o čtyři roky později pak následovala disertační práce o Tyrolsku za vlády Karla V. (Tirol, Karl V. und der Fürstenaufstand von 1552), publikovaná vzápětí knižně. V Innsbrucku, nyní již jako docent na Institutu pro historické vědy a evropskou etnologii (Institut für Geschichtswissenschaften und Europäische Ethnologie), působí Rebitsch nadále. Je mj. odborným členem Innsbruckých historických studií, členem pracovního spolku pro poznání úlohy vojska v raně novověké společnosti (Arbeitskreis Militär und Gesellschaft in der frühen Neuzeit) a nositelem ceny Theodora Körnera za rok 2002. Specializuje se na evropské a tyrolské dějiny 16. a 17. století, zvláště pak na vojenskou historii a biografiku. Vedle uvedené prvotiny a zde předkládaného Gallase je autorem celé řady odborných článků a ještě dvou dalších významných knih, které jsou tematicky interesantní také pro českého čtenáře. V roce 2005 Rebitsch v innsbruckém univerzitním nakladatelství publikoval životopis Ruprechta Falckého, syna falckého kurfiřta Fridricha V., syna proslulého českého „zimního krále“ (Rupert von der Pfalz [1619–1682]. Ein deutscher Fürstensohn im Dienst der Stuarts). Zanedlouho následoval Gallas a po něm i Valdštejn, vydaný nedávno v prestižním nakladatelství Böhlau (Wallenstein. Biografie eines Machtmenschen, Wien–Köln–Weimar 2010) a vzniklý především v souvislosti s prací na životopisu tridentského rodáka.

Český čtenář se dosud musel spokojit jen s více či méně stručnými a velmi černobílými črtami Gallasovy pestré kariéry, které pravidelně i na pouhých několika řádcích přinášely větší množství nekorektních nebo zavádějících údajů. Mohl se také obracet ke starším knihám a studiím německých historiků z českého pohraničí, mj. k pracím Franze Némethyho, Antona Ressela a na prvním místě Hermanna Hallwicha, jejich zpracování však již dávno zastarala. Kniha Roberta Rebitsche je každopádně moderním a vyčerpávajícím zpracováním tématu se širokým pramenným záběrem a zohledňující velké množství odborné literatury. V předkládané publikaci se přitom nejedná o doslovný překlad německého originálu Matthias Gallas (1588–1647). Generalleutnant des Kaisers zur Zeit des Dreißigjährigen Krieges. Eine militärische Biographie (Münster 2006), ale o mírně zkrácenou a také (autorem samotným, redakcí a překladatelem) upravenou verzi, doplněnou pro českého čtenáře o stručný nástin osudů Matyášových potomků až do vymření rodu v 18. století.

I.

ÚVOD

Sledujeme-li odbornou literaturu o třicetileté válce poněkud podrobněji, musíme nutně dospět k závěru, že až na pár výjimek bylo zatím zcela okrajově pojednáno o vojenských událostech, stejně jako politických jednáních druhé poloviny tohoto krvavého konfliktu. Odhlédneme-li od několika děl, která se zaměřují na poslední roky války, [1] jedná se u výzkumů sahajících za rok 1634 většinou o důkladné pramenné sondy ve formě disertací. [2] Nicméně všeobecně platí, že první polovina války až do smrti generalissima Albrechta z Valdštejna je prozkoumána mnohem lépe než polovina druhá. Přehledová pojednání ke vzniku, průběhu a důsledkům konfliktu reflektují od Valdštejnovy smrti další události, jako například vojenské operace a rozhodující momenty, už pouze okrajově a soustřeďují se podstatně detailněji na mírová jednání ve Vestfálsku, která jsou velmi dobře známa díky klasickým pracím Fritze Dickmanna a také díky obsáhlé edici Acta Pacis Westphalicae. Skoro můžeme získat dojem, jako by soupeřící strany během jednání v Münsteru a Osnabrücku zastavily všechny válečné operace. Tak to ale opravdu nebylo.

Nejinak je tomu se znalostí jednajících osob. Jistě, existuje řada přínosných i méně přínosných biografií z doby třicetileté války, přesto nakonec vzbudily větší zájem mezi historiky jen některé postavy této epochy. Bezpochyby k nim patřili a patří český šlechtic Albrecht z Valdštejna, francouzský kardinál a premiér Armand Jean du Plessis, tedy Richelieu, a švédský král Gustav II. Adolf, kteří byli ceněni natolik, že se dočkali vlastních životopisů. Je nesporné, že tito přední a také protikladně hodnocení vojevůdci, resp. knížata, vyzařují zcela mimořádné fluidum. Na druhou stranu je ovšem při podrobnějším pohledu na biografie z třicetileté války také velmi překvapivé, že pro uvedený konflikt natolik zásadní osobnosti panovníků, jakými byli Ferdinand II. a jeho syn Ferdinand III., se v moderních pojednáních dosud nedočkaly rozhodně uspokojivého zhodnocení. Co ostatně platí pro ony habsburské vládce, platí ještě mnohem více pro císařskou generalitu třicetileté války – přirozeně, odhlédneme-li od Valdštejna. Skvělá práce Barbary Stadler o Gottfriedu Heinrichu Pappenheimovi [3] zůstává světlou výjimkou.

Protagonistou předkládané studie je generál poručík Matyáš Gallas, hrabě z Kampu (Castel Campo v někdejším tridentském biskupství) [4] a Freyenthurnu (Torre Franca, Mattarello; tamtéž), pán na Smiřicích, Liberci a Frýdlantu, skutečný tajný a válečný rada Jeho císařského Majestátu, komorník, generál lajtnant, polní maršál a nejvyšší, který byl během Valdštejnovy likvidace dosazen Ferdinandem II. za prozatímního vrchního velitele a po mnoho let stál v čele císařské armády. Gallas, za jehož největší počin můžeme jistě považovat vyhranou bitvu u Nördlingenu (5.–6. září 1634), se nikdy nestal předmětem samostatného výzkumu a vskutku také nepatří ke (kdysi) mnohem proslulejším nebo alespoň pozornost přitahujícím osobnostem třicetileté války. Ačkoli historická věda v posledních desetiletích stanovila jiná kritéria biografické záslužnosti než jen antikvární přívlastky vojenské slávy, pochybného hrdinství a sporného úspěchu, [5] césura v příslušném výzkumu s ohledem na jeho hodnost císařského generála poručíka a de facto vrchního velitele přece jen překvapí. Vždyť tento muž byl po císaři, případně po generalissimovi, nejvyšším důstojníkem říšské armády.

Pokud už Gallas nalezl v literatuře ohlas, pak spíš negativní, přinejmenším coby neúspěšný zjev, jako takzvaný „kazivoj“. Nedávno dokonce jeden historik a specialista na skandinávské dějiny konstatoval, že švédští vědci císařskému generálu poručíkovi věnovali málo pozornosti právem. [6] S tímto názorem lze sotva souhlasit, jelikož životopisná záslužnost se nevztahuje jen na úspěch, historickou velikost, prominenci, mimořádnost nebo zvláštní vlastnosti. Ani ty, kdo byli po právu zapomenuti, ať je tomu z jakýchkoli důvodů, věda opomíjet nesmí. Již delší čas už nejsou beztak sporná klíčová slova jako „jedinečnost“, „nenahraditelnost“, „ojedinělost“, „proslulost“, „osobnost“, „hrdinství“ a „významnost“ výlučnými kritérii pro osoby, jež si zaslouží pozornost, jelikož se novější biografie zabývají také tzv. „prostými lidmi“, typy či skupinami (např. i rodinami [7]). [8] Má-li být historiografie chápána jako věda o člověku a jako věda o lidském jednání (nebo také ne-jednání) v prostoru a čase, musí se rovněž rozšířit spektrum biograficky zpracovávaných osob, ať už jde o individuality nebo uzpůsobené a propojené kolektivy. Toto spektrum je takřka bez hranic.

Biografická historiografie sice může postavit do středu svého pozorování individuální životopis (nebo kolektivy), měla by ale přesto uspokojit historický zájem o poznání. [9] Proto především platí potřeba pojednat historický a také osobnostní moment, a nikoli jen všeobecně historickou či osobní biografii. Musí být tudíž zkoumána otázka, nakolik a kdy pojednávaná osobnost vůbec disponovala dějinnou relevancí. Přitom nelze líčit jen osobní životopis, ale je nutno zohlednit rovněž historické události, procesy, ekonomické a sociální rámcové podmínky a struktury. Zkrátka, postava sledovaná v biografickém dějepisectví musí být zasazena do politického, sociálního, konfesního a ekonomického kontextu, resp. do všeobecných dějin své doby.

Olaf Hähner rozdělil historické biografie na dva základní typy, syntagmatickou a paradigmatickou. Syntagmatická se soustřeďuje na jednající, dějinotvorné osobnosti, paradigmatické biografie naproti tomu pojednávají o osobách, které mohou být „považovány za předmět působení dějin“. [10] Řečeno trochu jednodušeji, redukují se tu oba zmíněné typy na „tvůrce a hrací figurky dějin“. Byť budou takové kategorizace na základě šedých zón a smíšených forem vždy poněkud problematické, musí být Matyáš Gallas zařazen spíš do druhé kategorie. Generál poručík jistě nebyl osobností, která by představovala hybatele historických událostí, jakými byli např. Alexandr Veliký nebo Napoleon, nebyl v žádném případě iniciátorem a tvůrcem důležitých historických procesů nebo počinů, naopak jen jakousi převodovou pákou a zrcadlem dobových okolností, stejně jako obětí pro dobu typických rámcových podmínek. Přesto může být na jeho osobě velmi dobře ukázán význam individuálního jednání a rovněž selhání. V osobě generála poručíka se přímo zosobňuje vedení války císařskou stranou ve druhé polovině třicetileté války: strategie, rozhodovací procesy, rozhodnutí samotná, rozkazy, plány, záměry, schopnosti, ale také nemohoucnost Habsburků přivodit ve válce rozhodující obrat. Gallas byl bez nadsázky výkonným orgánem Habsburků, ačkoli přirozeně mohl vnést do rozhodovacích procesů své myšlenky a názory v podobě plánů polních tažení a zhodnocení situace. Tridentský rodák byl člověkem s nosnou funkcí, jehož záměry a motivy k jednání musely být podřízeny cizím tlakům. Tento antagonismus se dá nejlépe doložit před polními taženími nebo během nich. Ať už byl jeho vliv na císaře (případně námitky proti jeho rozhodnutím) jakkoli velký, musel nakonec Gallas příkazy a pokyny z Vídně provést. Právě v tom však spočívá podnět k zabývání se osobou a činností generála poručíka, neboť historický výzkum se dosud nezaměřil ani na průběh řešení rozhodovacích problémů, ani na přesnější postup většiny vojenských operací zejména ve čtyřicátých letech 17. století. Mnohé zůstalo torzem, detaily se pak dají nalézt ve speciálních výzkumech.

Čtenáři předkládaná publikace je vojenskou biografií, začleněnou do politického, ekonomického a sociálního kontextu třicetileté války. Tak jako politické životopisy státníků, zřídka i žen, [11] zkoumají zvláště jejich vliv, případně působení na důležité a státní počiny, na vnitřní i zahraniční politiku jejich doby, může být biografie generála poručíka jen vojensko-historickým pojednáním jeho činnosti. Jednak byl Matyáš Gallas – alespoň pro dobu, kdy je pro nás zachytitelný prameny – od mládí vojákem, jednak je většina archivního materiálu zahlcena vojenskou tematikou. Život generála poručíka Gallase se odehrával ve válce, on sám byl čistě polním důstojníkem, nikoli poradcem na dvoře ve vojenské šarži, nepatřil k vojenským velkopodnikatelům á la Valdštejn, ani ke dvořanům či velkoryse vystupujícím mecenášům umění. Jeho vojenstvím ražený životní osud se pochopitelně odráží v archivním materiálu. Sotva Gallas opustil jeviště válečného divadla, jako například v letech 1640–1642, písemné záznamy o jeho životě a počínání se ihned rapidně ztenčily. Dosud málo využitý rodinný archiv Clam-Gallasů, dnes uložený v děčínské pobočce Státního oblastního archivu v Litoměřicích, skrývá pro téma Matyáš Gallas obsáhlou, k rekonstrukci jeho vojenských misí nepostradatelnou válečnou kancelář z let 1629 až 1647. Nevojenské složky z rodinného archivu informují jen velmi málo o soukromém životě generála poručíka, výrazně více informací skýtají k jeho majetkům a obchodům. Pro vojenské aktivity v období od roku 1630 do roku 1637 mají rovněž velký význam Stará polní akta (Alte Feldakten) v oddělení Válečného archivu Rakouského státního archivu (Kriegsarchiv des österreichischen Staatsarchivs) ve Vídni. Po roce 1637 je obsah Starých polních akt k Matyáši Gallasovi mnohem útlejší. Teprve pro rok 1644 se stává Gallasova válečná korespondence ve Válečném archivu znovu vydatnější. Třetím významným pramenným zdrojem pro vedení války císařskou armádou, a tím i pro Gallase, jsou Válečná akta (Kriegsakten) v oddělení Rodinného, dvorského a státního archivu (Haus-, Hof- und Staatsarchiv) ve Vídni. Tento fond vhodně doplňuje Stará polní akta. Uvedené tři zdroje obsahují korespondenci Gallasem odeslanou i přijatou, příslušné rozkazy a informace od obou Ferdinandů i dopisy různých generálů a císařových poradců. Samozřejmě, že i v jiných, v příloze uvedených archivech lze nalézt cenné údaje k životopisu a k vojenským aktivitám v Tridentu narozeného generála.

Nikoli nepodstatná část relevantního českého archivního materiálu byla zpracována v sedmi svazcích edice Documenta Bohemica bellum tricennale illustrantia (DBBTI) a zprostředkována formou regestů nebo v plném znění. Tento záslužný projekt je rozhodně nejpřínosnější pramennou edicí pro celkový pohled na třicetiletou válku, jelikož velkorysý podnik Acta Pacis Westphalicae pojednává „jen“ o období vestfálského míru a rovněž ambiciózní a kvalitativně vynikající bavorský projekt ke korespondenci a aktům pro dějiny třicetileté války zatím nepřekročil dobu pražského míru. V případě DBBTI se jedná o z velké části spolehlivě parafrázované písemnosti z českých rodinných archivů, které byly uveřejněny po nutné selekci. Ačkoli edice zřídka vykazuje hrubé obsahové chyby, je přinejmenším občas tristní zlomkovitá parafráze jednotlivých písemností.

Biografické možnosti, jak uchopit Gallase na základě pramenných a výzkumných zdrojů, jsou pak všechno jiné, jen ne příznivé, jelikož k prvním třiceti letům jeho života chybí širší a skutečně vypovídající pramenná základna. Zde je nutno se spolehnout hlavně na soudobou historiografii, která však rozhodně nepracovala s takovou objektivitou, jakou bychom si dnes přáli. Vychází-li životopisec z toho, že se schopnosti a sklony utvářejí v raných životních fázích osobnosti, musí zde nastat jisté manko. Už jen z toho důvodu je i tato studie „částečnou biografií“, jak o ní všeobecně hovoří Joachim Rohlfes, tedy biografií, která rozhodně nepojednává o všech životních aspektech a musí se koncentrovat na jednu nebo několik málo perspektiv. [12] Vedle sociálních a ekonomických aspektů, které by měly přijít ke slovu podrobněji, stojí pochopitelně v případě generála poručíka v popředí vojenské hledisko. Stav pramenů a profese sledovaného muže utvářejí takové těžiště samy od sebe. Naopak zde nemůže být do posledního úhlu osvětlen jeho soukromý život ani definitivně platný celkový obraz jeho osobnosti.

Tato kniha se však nechce soustředit jen na pouhé líčení událostí, ale musí (jak už bylo zmíněno) zohlednit i ekonomický a sociální kontext. I když se ke Gallasovu dětství a mládí nedá nalézt nic konkrétního, bude nutné položit si otázku po jeho společenském prostředí a původu. Problematika druhého života našeho hrdiny nesmí být v historiografii v žádném případě opominuta, vzhledem k nedostatku obsáhlejších biografických prací o generálu poručíkovi bude nicméně stručnější. Gallas se totiž stal v souborných dílech nanejvýš předmětem biografických skic. Biografická studie musí ovšem dále zodpovědět otázku vzestupu muže z nižší šlechty do (druhé) nejvyšší funkce v císařské armádě, rozkrýt zisk rozsáhlého majetku, vyjasnit finanční výdělky, popsat Gallasův poměr k Valdštejnovi, stejně jako vůbec osvětlit vojevůdcovu společenskou síť, vysvětlit způsob jeho vojenské činnosti, vymezit osobní a strukturální rámcové podmínky jeho jednání a přirozeně také představit jeho osobní mínění a pocity v krizových situacích, nakolik to bude možné.

Podstatný význam v neposlední řadě zaujímá rozhodovací proces v císařské vojenské strategii za třicetileté války, kde měl generál poručík minimální právo návrhů, a jeho vztah k Ferdinandovi II. i k Ferdinandovi III. Tato životopisná práce o Matyáši Gallasovi by však neměla být chápána jako modelová studie typického důstojníka třicetileté války. Vždyť Gallasova kariéra se až do jeho čtyřicátého roku neodvíjela pro muže z jeho sociálního prostředí nijak mimořádně, a teprve vstupem do císařské armády se vzestup urychlil s nebývalou razancí. Už vůbec tu není činěn pokus představit generálova rozhodnutí a chování z pohledu historické psychologie nebo psychoanalyticky pojaté případové studie. K tomu autorovi těchto řádků chybějí znalosti z oboru psychologie a také potřebná pramenná základna, jelikož pro prvních třicet let života tridentského rodáka nejsou k dispozici žádné prameny osobní povahy. Proto nemohou být k psychologicky směrodatným životním fázím učiněny žádné zaručené, vědecky objektivní výpovědi.

Středem zájmu všech pozorování bude zajisté generál poručík Matyáš Gallas a jeho „působiště“. Nicméně za třicetileté války se samozřejmě bojovalo na mnoha frontách. Překládaná práce ovšem nechce a nemůže poskytnout celkové pojednání o císařské vojenské strategii za třicetileté války, analyzována mohou být pouze ona válečná jeviště, na nichž Gallas velel, a ona rozhodnutí, jichž se účastnil. Ostatní pro průběh války důležité události budou alespoň zmíněny, pokud Gallase nějak ovlivňovaly.

Konečně by měl být na základě nově získaných stop a znalostí válečných průběhů a operací, stejně jako výpovědí a názorů soudobých osobností, předložen diferencovaný obraz generála poručíka, v němž by neměly najít odezvu jen osobní důvody jeho selhání nebo naopak úspěchu, ale také symptomatické rámcové podmínky a struktura vedení válek v dané době.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvodní slovo k českému vydání

I. Úvod

III. Zázemí a původ

X. Tažení proti Francii

XI. Tažení proti Švédům

XII. Znovu vrchním velitelem císařských sborů

XIII. Císařské tažení do holštýnského vévodství v roce 1644

XV. Jako generál poručík pod velením Leopolda Viléma

XVII. Alkoholismus, nemoci a smrt

XVIII. Společenský a ekonomický vzestup díky vojenské kariéře

Ekonomické výhody: výsluhy, dary a kořist