Chicken Soup for the Soul: New Moms

101 Inspirational Stories of Joy, Love, and Wonder

by Jack Canfield, Mark Victor Hansen and Susan M. Heim

Copyright © 2009 by Chicken Soup for the Soul Publishing, LLC

All rights reserved.

www.chickensoup.com

Slovak edition © 2012 by Eastone Group, a. s.

Z anglického originálu Chicken Soup for the Soul: New Moms preložila Mariana Secci. V roku 2012 vydalo vydavateľstvo Eastone Books, Bratislava.

www.eastonebooks.com

Translation © 2012 Mariana Secci

Jazyková úprava: Erika Myslivcová

Zodpovedná redaktorka: Marianna Petrová

Báseň Môj malý budíček prebásnila Jana Kantorová-Báliková.

Tlač: Těšínská tiskárna, a. s.

Všetky práva vyhradené.

Okrem použitia ukážok pre účely recenzie a kritiky žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná ani šírená v akejkoľvek forme alebo akýmikoľvek prostriedkami bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-8109-539-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2014

OBSAH

Úvod

1 Materstvo predo dvermi

1 Naša posledná noc, Kimberley J. Garrow

2 Na ceste, Nona Perez

3 Tehotenstvo – keď sa tela zmocní matka príroda, Andrea Farrier

4 Deň s veľkým D, Jane McBride Choate

5 Uvoľniť trochu miesta, Jennifer Quasha

6 Otázka počas pôrodu, Brianna N. Renshaw

7 Klasický prípad „slaninotídy“, Cindy Beck

8 Rýchly pôrod, Helen R. Zanone

2 „Mamine“ žľazy

9 Pri dojčení som úplne zlyhala, Judy Epstein

10 Úplne dokonalá, Michelle Civalier

11 Zahanbujúca cesta autom, D. Dawn Maxwell

12 Prekvapenie pri večeri, Diane Buller

13 Dobrodružstvá v období dojčenia, Mimi Greenwood Knight

14 Otecko to vie najlepšie, Gary Rubistein

15 Starostlivá matka príroda, Katrina Rehme Hatch

3 Dopraj mi chvíľku oddychu

16 Vo väzení sa možno trochu vyspím, Robbie Iobst

17 Môj malý budíček, Laura Sassi

18 Menšie zmeny, Dayle Allen Shockley

19 Telefonát tomu správnemu človeku, Ronda Ross Taylor

20 Šatník čerstvej mamičky, Erin Fuentes

21 Zaspávanie na pravej strane, Dianne Daniels

22 Nočné „odgrgávanie“, Marie Cleveland

4 Byť matkou je zázrak

23 Dva údery srdca, jedno puto, Misa Sugiura

24 Keď deti rastú, matku bolí srdce, Kim Ehlert

25 Zásuvka, Becky S. Tompkins

26 Mať ho pri sebe a držať ho v náručí, Mary Jo Marcellus Wyse

27 Princ na bielom koni, Kimberly J. Garrow

28 Zmenená raz a navždy, Michelle Sedas

29 Prvá zmena, Jane Ann Miller

5 Pochybnosti a neistoty

30 Matka matke, Terri Duncan

31 Príbeh o dvoch matkách, Shelle Lenssen

32 Dobrá matka, Lynn Juniper

33 Po šiestich dňoch, Liesl Jurock

34 Materstvo nie je vždy prechádzka ružovou záhradou, Julie Sharp

35 Tak toto je láska, Alyssa Ast

36 Materstvo nie je práve prechádzka po parku, Maizura Abas

37 Nečakané požehnanie, Aimee J. Lenger

38 Som tehotná, Ken Hoculock

6 Slová múdrosti

39 Neprestajné poúčanie v tehotenstve, Melissa Face

40 Hrniec polievky, Catherine Ring Saliba

41 Rada odborníka, Cara Holman

42 Nové ticho, Danielle Kazemi

43 Materský maratón, Denise K. Loock

44 Veľká hádka o meno, Victoria Grantham

45 Pri príchode ako lev a po odchode ako baránok, Shawnelle Eliasen

46 Čo potrebuje počuť čerstvá mamička, Sarah Sweet Newcomb

47 Ťažko získaná rada, Maria Rodgers O‘Rourke

48 Prvé týždne získavania nových vedomostí, Christa Gala

7 Narodený z môjho srdca

49 Voľný pád s mäkkým pristátim, Beverly Beckham

50 Sľub, Rachel Allord

51 Správne rozhodnutia, Pearl Lee

52 Vybrali si nás, Kathy Lynn Harris

53 Dieťa dvoch matiek, Kathleen E. Jones

54 Ako všetci ostatní, Dena May

55 Tri matky, jedno srdce, Kathryn Lay

56 Keď to najmenej čakáte, Debbie Schmidt

57 Váš syn vyzerá presne ako vy, Sharon Pheifer

58 List Biologickej matke, Christine White

8 Ťažkosti

59 Sila dvoch, Kathleen M. Basi

60 Ťažký začiatok, Erin Cloherty Baebler

61 Celý Willov život, Amy Bourque

62 Prekonanie popôrodnej úzkosti, Jenny R. George

63 Nepriniesol ju bocian, Lanita Moss

64 Je to to isté dieťa, Tina Marie McGrevy

65 Jeffersonova púť, Brandy Kleinhans

9 Zábava a huncútstvo

66 Dokonalý doplnok, Dawn Hentrich

67 Noe záchranca, Nikki Studebaker Barcus

68 Môj syn Drew a cumlíkové blues, Leslie Boulden Marable

69 Spoveď nádejnej ekomamy, Lela Davidson

70 Detská olympiáda, Judy Epstein

71 Behajúca mamička, Deirdre Fitzpatrick

72 Večerná joga, Rhonda Bocock Franz

73 Nádej hodná desiatich centov, Malinda Dunlap Fillingim

74 Viac než len malý uzlíček, Jess Holland

75 Pozlátené dvojičky, Rosalind Zane

10 Dlhá cesta

76 A do hry vstúpil Elliott, Cynthia Patton

77 A sen sa stal skutočnosťou, Helen R. Zanone

78 Deň neplodných matiek, Julia Garstecki

79 Deň, keď zastal čas, Patricia Barrett

80 Nedokončená záležitosť, Wendy Dellinger

81 Tehotenský test Clear Blue Easy, Nicole R. C. Pugh

82 Majstrovský plán, RMB McManamon

83 Šestnásť ružových čiarok, Jamie Richardson

84 Túžba po dieťati, K. T.

85 List nenarodenému dieťaťu, Tiffany Mannino

11 Po druhý raz matkou

86 To, Angie Reedy

87 More materinskej lásky, Shawnelle Eliasen

88 Nevedela som, Amanda Yardley Luzzader

89 Návrat čerstvej mamičky, Barbara Diggs

90 Môjmu mladšiemu synovi, Alice Knisley Matthias

91 Súpravička, Jeannie Dotson

92 Po druhý raz matkou, C. Hope Clark

12 Obdobie batoľaťa

93 „Fľašová víla“, D. B. Zane

94 Prvé strihanie vlasov, Tina Smith

95 Malý riaditeľ, Nancy Berk

96 Ospalá, mrzutá a otecko, Carol McAdoo Rehme

97 Zanedbaná mamička a drobné tváričky, Julie R. Bunnell

98 Kvety od ctiteľa, Sharon Landeen

99 Mám chlapca, Stacey Tucker

100 Zmiešané pocity, Marilyn Nutter

101 Schôdzky na hranie, Michelle Civalier

O našich prispievateľoch

O autoroch knihy

Poďakovanie

O Slepačej polievke pre dušu

Úvod

Okrem bábätiek sú čerstvé mamičky tými najkrajšími stvoreniami na svete.

– Terri Guillemets

Materstvo je, samozrejme, záväzok na celý život. Začína sa vo chví-

li, keď palička na tehotenskom teste potvrdí, že ste tehotná, a nekončí sa ani vtedy, keď vám deti vyrastú a majú vlastné ratolesti. V rôznych obdobiach života našich detí sa však stretávame s rôznymi výzvami a radosťami. Počas prvého roka riešime koliky, presakovanie plienok škodiace pokožke a začiatok prerezávania zúbkov. Keď sú batoľatá, sme posadnutí ich bezpečnosťou a snahou naučiť ich pýtať sa na nočník. Len čo začnú chodiť do školy, riešime rôzne tlaky zo strany vrstovníkov a domáce úlohy. A to radšej ani nehovorím o tom, čo nám prináša puberta detí. Nateraz postačí, ak sa zameriame len na ich prvé roky, počas ktorých sme ako na húsenicovej dráhe. Slepačia polievka pre dušu čerstvých mamičiek začína presne na počiatku vašej cesty rodiča, počnúc oznámením: „Som tehotná!“ a pokračuje cez čulé obdobie batoľaťa až po predškolský vek vášho dieťaťa.

Väčšina z nás si pod pojmom „čerstvá mamička“ predstavuje ženu, ktorá je prvýkrát matkou, alebo tak nazývame ženu od chvíle, keď sa podelí s rodičmi o radostnú novinu, že sa im narodí prvé vnúčatko, absolvuje prvý ultrazvuk (a ak je to možné, zistí, či čaká chlapčeka alebo dievčatko) či začuje prvý plač, keď dieťatko vykukne z toho útulného miestečka, ktoré mu bolo počas dlhých mesiacov domovom. To je však len pár príkladov definícií čerstvej mamičky. Osobne si myslím, že ja som bola „čerstvou mamičkou“ až dvakrát. Prvý raz, keď som zistila, že čakám najstaršieho syna, z ktorého je dnes už mladý, dvadsaťročný muž. Mala som vtedy 24 rokov a nemala som pri sebe nikoho z rodiny. Hoci som ako tínedžerka často opatrovala deti, zistila som, že sa ešte mám čo učiť! Pustila som sa teda do čítania kníh o rodičovstve, rozprávala som sa s priateľmi, ktorí už mali deti, a obrátila som sa aj na pediatrov. Bolo to pre mňa niečo úplne nové a robila som, čo sa len dalo, aby som získala všetky potrebné informácie vo vtedajšom „pred-internetovom“ svete. Ani nie po troch rokoch som znovu otehotnela so svojím druhým synom, ale vtedy som už bola „skúsená profesionálka“. To sme sa už s prvorodeným synom dostali cez ušné infekcie, strach z odlúčenia od matky a posadnutosť fialovým dinosaurom Barneym. Takže som sa vôbec necítila taká neskúsená ako prvý raz.

Z čista-jasna ubehlo 11 rokov, moji chlapci, jeden tesne pred pubertou a ďalší tínedžer, rástli, keď som sa dozvedela prekvapujúcu správu. Bola som znovu v tom! Prístroje aj vedomosti sa po toľkých rokoch značne zmenili. Cítila som sa opäť ako prvorodička! Rozdala som všetky detské veci, takže som musela od začiatku zariaďovať detskú izbu, nakúpiť detské šatôčky a pustiť sa do prieskumu plienok. Zase raz som sa mala čo učiť. A aby toho všetkého nebolo málo, zistila som, že čakám dvojičky. Nielenže som musela prísť na to, čo pre bábätko potrebujem, navyše som to mala vynásobiť dvomi a vziať do úvahy všetko, čo sa týka dvojičiek (niečo viac o týchto dobrodružstvách si môžete prečítať v knihe Slepačia polievka pre dušu: Dvojičky a viac detí).

Vôbec teda nezáleží na tom, či máte dvadsať alebo ste štyridsiatnička, či ste tehotná alebo si chcete dieťa adoptovať, či sa staráte o novorodenca alebo o dvojročné dieťa, alebo či je to dokonca váš druhý alebo tretí prírastok v rodine. Vždy ste čerstvou mamičkou. Nikto nedokáže pochopiť vaše radosti a starosti lepšie ako iné mamičky. Vždy, keď si prečítam niektorý z príbehov v tejto knihe, pristihnem sa, ako súhlasne prikyvujem hlavou. Zažila som množstvo podobných skúseností a presne viem, ako sa mamička alebo otecko v danej situácii cítili. Zároveň milujem spomienky, ktoré sa mi pri tom vynárajú. Už som takmer zabudla, aké je to vyjsť si v období dojčenia niekam von a zahanbene zistiť, že mi na šaty presiaklo materské mlieko, len čo som začula detský plač. So smútkom si uvedomujem, ako veľmi mi chýba uspávanie bábätka počas bezsenných nocí, aj napriek tomu, že som padala od únavy. Dnes už viem, že dni, keď som svoje deti učila na nočník a považovala ich za nekonečné, boli v ich živote len jedným z ich početných míľnikov.

Slepačia polievka pre dušu čerstvých mamičiek je naším darom pre všetky matky. Je oslavou tej pocty byť matkou. A je taktiež prejavom úcty všetkým ženám, ktoré sa neraz pretĺkajú cestou plnou radostí a starostí pri výchove detí. Pravdou je, že každá z nás je vlastne neustále „čerstvou mamičkou“, pretože sa vždy musíme popasovať s novými radosťami a starosťami, odhliadnuc od toho, koľko majú naše deti rokov. Avšak predovšetkým prvé roky ich života sú plné zázrakov a nových poznatkov, ktoré autori týchto príbehov tak nádherne zachytili. Slepačia polievka pre dušu je ako ušitá pre vás, čerstvé mamičky, pretože si stihnete prečítať zopár strán, kým si vaše dieťatko pospí, zahrá sa so starou mamou alebo zhádže obsah tácky z detskej stoličky na zem, kde si na ňom pochutí už len pes. Takže si doprajte trošku poctivo zaslúženého času „pre seba“ a vychutnajte si Slepačiu polievku pre dušu čerstvých mamičiek.

– Susan Heim

Prvá kapitola

Materstvo predo dvermi

Tehotenstvo je choroba, z ktorej sa zotavíte po osemnástich rokoch a deviatich mesiacoch.

– Carrie Latet

1

Naša posledná noc

Matkina radosť sa začína vo chvíli, keď sa v jej vnútri zrodí nový život… Keď po prvýkrát počuje slabučký tlkot srdiečka a hravé kopnutie jej pripomenie, že už nie je sama.

– neznámy autor

Tma zahaľuje moje zaoblené telo, keď sa ťažkopádne prevalím na druhú stranu. Pokojný spánok sa stal dávnou minulosťou, keďže počas týchto viac ako deviatich mesiacov som sa premenila na ženského Budhu. Dnes v noci mi však tento nepokoj akosi neprekáža. Dnes to nie je pálenie záhy ani ustavičné nutkanie ísť na záchod, kvôli čomu nemôžem zaspať.

Keď sa vo mne vrtíš a strkáš ma odstávajúcimi končatinami, položím si ruku na bruško. Hrou na to, či uhádnem, ktorá časť tvojho tela to bola, si v poslednom období najradšej vyplňujem čas. Už čoskoro však túto hádanku rozlúštim a na vlastné oči uvidím, čo bolo príčinou všetkého toho rozruchu tam vnútri. Na to, aké si maličké, už veľmi dobre vieš, ako dať o sebe vedieť. Sotva sa mi chce uveriť, že už zakrátko môj malý motýlik rozprestrie svoje krídla a vyliahne sa z teplého zámotku.

Letmo pozriem na tvojho spiaceho otca, ktorý vôbec netuší, čo sa deje. V duchu ti pošepkám: „Nechajme otecka, nech si ešte trochu pospí.“ Tieto naše dôverné rozhovory mi budú neuveriteľne chýbať, rovnako ako aj tvoje akrobacie, ktoré dnes už tak dobre poznám. „Nie, zachovajme si ešte aspoň na chvíľu toto naše malé tajomstvo.“ Silnejúce pohyby mi prezrádzajú, že toto bude naša posledná noc, a tak lipnem na týchto posledných momentoch, ktoré patria iba matke a dieťaťu v jej brušku. Minulý mesiac som prešla od úzkostlivého odpočítavania až po vrúcne modlitby, aby tento deň konečne nadišiel. Cítim sa, ako keby som bola tehotná už celú večnosť. A nielen moje telo je napnuté na maximum. Obdobie „roztomilej tehuľky“ mám už dávno za sebou a vhupla som do obdobia „veľryby, ktorá uviazla na plytčine“. Myslím si, že ak sa ma ešte raz niekto spýta, či „som ešte stále tehotná“ alebo „kedy mám termín“, tak stopercentne vybuchnem. Necháp ma zle. S obrovskou radosťou som ťa nosila vo svojom vnútri a som vcelku prekvapená, že ťa moje telo uživilo a poskytlo ti počas celých tých mesiacov bezpečný prístav. Musím ale pripustiť, že posledných niekoľko dní ma znepokojuje myšlienka: „Kedy sa už konečne narodíš?!“

Teraz sa naša spoločná cesta matky a dieťaťa v jej brušku konečne chýli ku koncu, a napriek tomu nie som akosi pripravená na melanchóliu, ktorá sa ma zmocnila. Je to štipka smútku spojená s radosťou z toho, čo ma čaká. Chcem ťa už držať v náručí, hoci v kútiku duše túžim uchovať si aj naďalej to výnimočné puto, ktoré nás teraz spája. Pri tejto myšlienke ucítim v brušku silné kopnutie, ktorým ako keby si mi chcelo pripomenúť: „Ale mami, veď nás bude vždy spájať výnimočné puto. Len to bude trošku iné.“

Tvár mi rozžiari úsmev a naplní ma nekonečný pocit lásky a šťastia. Som pripravená na koniec našej poslednej noci matky a dieťaťa v jej brušku a teším sa na náš prvý deň matky a novorodenca. Ešte posledný raz si položím ruku na brucho a pohladím tvoje teraz už dôverne známe krivky, hoci ťa nevidím. Potom sa natiahnem, aby som zobudila tvojho otca. Je čas ísť.

– Kimberley J. Garrow

2

Na ceste

Ženské telo riadi vlastná múdrosť a spôsob pôrodu zdokonalený státisícmi generácií sa nedá

len tak ľahko zmeniť.

– Sarah Buckley

Nič ráno nevonia krajšie ako čerstvo uvarená káva. Aj keď kávu nepijem, tá vôňa ma zobudí a naplní ma príjemným pocitom, ako sa tak chúlim pod perinou, objímam manželov vankúš a vdychujem jeho vôňu tam, kde ju ešte cítiť. Počujem ako šramoce v kuchyni, v niečom sa vŕta alebo niečo pripravuje. Netrpezlivo očakáva brieždenie, nemôže sa dočkať, kedy už slnko rozjasní celý svet, aby sa mohol dychtivo vrhnúť do nového dňa. Moje obrovské brucho sa vlní.

„Ahoj maličký… už si hore?“

Pohladím vypuklé brucho, uľavím trochu napnutej pokožke a zbavím sa tak nepríjemného pocitu. Zrazu začujem akýsi kovový zvuk. To Elias položil liatinovú panvicu na sporák. Ó, nie… Dúfam, že sa nechystá variť. Ešte nie. Len pri pomyslení na to sa mi dvíha žalúdok. Z jeho obľúbených raňajok, vajíčok na cibuli, mi príde určite zle.

Kto, preboha, vymyslel názov ranná nevoľnosť? V mojom prípade by sa skôr dalo hovoriť o celodennej nevoľnosti. Bože, a tí lekári nemajú ani tušenie, čo to vlastne je.

„Potrvá to len niekoľko týždňov,“ ubezpečovali ma, „prinajhoršom zopár mesiacov.“

No určite. Bolo mi zle celých deväť mesiacov. Malo by sa to skôr volať „smútočná nevoľnosť“, pretože som mala celý čas hlavu v smútku. Oplakávala som svoje niekdajšie telo, stratu rovnováhy, emočnej stability a… môjho „pupčeka“. Ó, požehnaný deň, keď to príde. Napokon je to takmer pred dverami. Nuž, ale predsa len to nie je také skvelé. Mám pocit, akoby som mala namiesto brucha melón pripravený prasknúť. A presne tak aj vyzerá. A môj drobec sa vrtí, krúti a rozdáva kopance. Nielen tie roztomilé, jemné štuchnutia ako inokedy. Toto skôr vyzerá ako pokus o útek. Bolí to.

„Zlatko, dala by si si niečo pod zub?“ Eliasov hlas je plný starostlivosti a nehy.

„Miláčik, prosím ťa, radšej nič nevar. Zatiaľ nie. Musím ísť ešte na záchod a potom… si dám možno len nejaké krekry alebo tak. Vôňa vajíčok ma privádza do šialenstva. A nie je nič horšie, ako keď ma napína na vracanie.“

„Prinesiem ti proteínový nápoj. Musíš byť teraz fit.“

Umyjem si tvár, vyčistím zuby a potlačím ďalší kŕč. Ó, áno, presne to je tá bolesť: kŕč.

„Au… myslím si, že rodím.“

„Vážne…?“

„Áno, asi… auuu… áno, áno, určite… hm… myslím si, že by sme mali ísť.“

„Scott sa má zastaviť pre výplatu. Priprav sa a len čo sa objaví, vyrazíme.“ Vyberiem sa k predným dverám, natiahnem ruku za kľučkou a, krčiac sa, opriem sa o zárubňu. Silná kontrakcia mi vyrazila dych. Opriem sa o stenu, prerývane dýcham a stenám.

Otvorili sa dvere a vošiel Scott. Keď ma zbadal, zbledol.

„Prosím ťa, tá moja výplata môže počkať.“

„Ahoj, Scott. Dáš si šálku kávy?“

„Radšej by ste už mali ísť, vážne.“

„Ou… Zavolám ti neskôr.“

Opieram sa o Eliasovu pevnú hruď, jeho silné telo je oporou mojej pokrivenej telesnej konštrukcii a pomáha mi do našej tonu vážiacej dodávky s okienkami farby školského autobusu. Rukou si podopieram brucho, opatrne skĺznem na sedadlo a sadnem si na okraj. V žiadnom prípade si nezapnem pás.

Dodávka s rachotom naštartuje, pod kolesami zaškrípe štrk a rozbehne sa po príjazdovej ceste. Obzriem sa cez plece a všimnem si vzadu na zemi vyšívanú prikrývku s havajským motívom.

„Myslím si, že si radšej ľahnem… tam dozadu.“

Preleziem pomedzi sedadlá, pokrčím nohy v kolenách a ľahnem si na chrbát. Prichádza ďalšia kontrakcia a my sme na ceste. Dodávka sa, kopírujúc zákruty, kolíše zo strany na stranu dolu našou veternou horskou cestou. Slnko vykúka spoza hrebeňa, zalieva mi svetlom tvár a zohrieva ráno. Zabočíme do zákruty a slnečné svetlo zmizne. Namiesto toho vidím stromy. Les letí popri nás.

„Auu…!“

„Zlatko, si v poriadku?“

„Bolesť sa stupňuje.“

„Vydrž, už sme skoro tam.“

Stromy sa okolo nás rútia ešte väčšou rýchlosťou. Slnko mi opäť zaleje tvár a znovu je preč. Obloha vonku naberá jasnú krištáľovo modrú farbu mrazivého decembrového rána. Nádhera! Auu, nasleduje ďalšia kontrakcia…

Len sa upokoj, nechaj veciam voľný priebeh, všetko bude v poriadku. Je to prirodzené, tvorí to súčasť života, odkedy je svet svetom. To zvládnem. Musím sa len uvoľniť a riadiť sa vlastným inštinktom. Uvoľni sa… dýchaj… uvoľni sa… auuu… dýchaj… uvoľni sa… tlač! Nemôžem si pomôcť. Nevydržím to. Zrazu som úplne pokojná, sústredená a plná sebadôvery.

„Dieťa je na ceste…“

Elias sa na mňa pozrie spoza volantu s vystrašeným výrazom v očiach.

„Nie… Vydrž! Už sme skoro tam.“

„Rodím… Nedokážem to zastaviť…“

„Vážne… Práve som videl značku. Už sme skoro tam. Vydrž ešte aspoň zopár minút.“

„Ale takto to nefunguje. Dieťa sa tlačí von… teraz. Šoféruj ďalej alebo zastaň na krajnici a pomôž mi.“ Štrk zaškrípe pod kolesami. Dodávka náhle zastaví. Spiaci ovocný strom, cez ktorý sa prediera ranné slnečné svetlo, prevísa nad predným sklom a stáva sa stredobodom mojej pozornosti. Dvere dodávky sa rozletia a ja cítim teplo manželových rúk.

„Čo mám robiť? Čo budeme robiť?“

„Nemôžem zostať ležať na chrbte. Príliš ma to bolí. Pomôž mi vstať…“

Jeho sila mi dodáva sebadôveru. Chytím sa zozadu šoférovho sedadla. Ďalšia kontrakcia mi skrúti celé telo a nekontrolovateľný kŕč mi spôsobuje hotové utrpenie. Prirodzené… je to prirodzené… to zvládnem. Prešla tým moja mama, stará mama. Prechádzajú tým všetky matky od počiatku sveta. Čupnem si. Je to lepšie, prirodzenejšie. Dýchaj… uvoľni sa… dýchaj… auuu… tlač! Tlač! Tlač! Cítim akýsi odpor, čosi sa trhá, tlačí.

Elias vzrušený a vystrašený kričí: „Ó, môj Bože, vidím hlavičku!“

Sťažka odfukujem, snažím sa chytiť dych a uvoľniť sa medzi kontrakciami. Ešte jedna kontrakcia, ešte raz poriadne zatlačím a je po všetkom. Prerývane dýcham. Do očí sa mi tlačia slzy. Zoslabnem. Zosypem sa na prešívanú prikrývku a úplne vyčerpaná zdvihnem oči. Môj muž drží naše dieťa, rukami ho pevne objíma, akoby sa bál, že mu vypadne. Na tvári mu žiari obrovský úsmev.

„Dokázali sme to! Dokázali sme to! Je v poriadku. Máme syna!“

Elias mi podá naše bábätko, vloží mi ho do náručia a oboch nás prikryje prikrývkou. Malý sa prisaje na môj prsník, hladný, ale spokojný. Desať drobných prstíkov na nohách, desať krásnych prstíkov na rukách, bezchybný noštek, čokoládové očká a riadne veľká hlava. Je absolútne úžasný.

„Klamal som ti,“ ticho sa mi priznal Elias.

„Čože? O čom to hovoríš?“

„Keď som ti povedal, že sme skoro tam. Povedal som ti, že sme práve minuli značku a že nemocnica je vzdialená len niekoľko kilometrov. Myslel som si, že to vydržíš, ak si budeš myslieť, že sme blízko.“

Na smrť unavená som sa pridusene zasmiala. „Tak… kde teda presne sme?“

„Chýba nám ešte asi 24 kilometrov.“

– Nona Perez

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Úvod

Materstvo predo dvermi

Naša posledná noc

Na ceste

„Mamine“ žľazy

Dopraj mi chvíľku oddychu

Byť matkou je zázrak

Pochybnosti a neistoty

Slová múdrosti

Narodený z môjho srdca

Ťažkosti

Zábava a huncútstvo

Dlhá cesta

Po druhý raz matkou

Obdobie batoľaťa