Od Sama Copelanda již vyšlo:

Karlík se mění ve slepici

Sam Copeland je spisovatel, což je pro něho trochu šok. Pochází z Manchesteru a nyní žije v Londýně se dvěma zapáchajícími kočkami, třemi zapáchajícími dětmi a jednou relativně vonící manželkou. Pracuje také jako odkosťovač dinosaurů. To znamená, že dinosaurům bere kostry a dává je muzeím. Když už je pak muzea nepotřebují, k velké úlevě dinosaurů jim kosti vrací zpátky. Karlík se mění v T-Rexe je jeho druhá kniha. Navzdory hrozbám ze strany právníků odmítá přestat psát.

Original English language edition first published by Penguin Books Ltd, London

Text copyright © Sam Copeland, 2019

The author has asserted his moral rights

Illustrations copyright © Sarah Horne, 2019

All rights reserved

Translation © Petr Kotrle, 2020

ISBN 978-80-242-7048-7

Mé ženě Lynne za to, že má se mnou nekonečnou trpělivost. Dětem Caoimhe, Conorovi a Sadie, díky nimž jsem se naučil mít nekonečnou trpělivost s vámi.

Milí čtenáři,

možná si vzpomínáte, že na konci předchozí „knihy“ Karlík se mění ve slepici jsme Vám doporučili, abyste už od rádoby spisovatele Sama Copelanda nikdy nic nečetli. Varovali jsme Vás, že se jedná o lháře nevalné pověsti a autora bez talentu.

A jak to dopadlo.

Přestože jsme Vás přísně varovali, držíte v rukou jeho novou knihu. Dokonce jste ji začali číst. Nesnažte se to popírat. Čtete tuto větu.

I tuhle.

Proč toho nenecháte?

OKAMŽITĚ PŘESTAŇTE ČÍST!

Čtete pořád, co?

Proč jenom přehlížíte tak jasné varování? Možná patříte k lidem, kteří strčí ruku do plamene, aby zjistili, jestli doopravdy pálí, nebo seberou králičí bobek, dají si ho do úst a začnou žvýkat, protože si myslí, že vypadá jako rozinka, přestože PRÁVĚ vyslechli: „Nedávej si to do úst, je to králičí hovínko.“ To by Vaše chování možná vysvětlovalo.

Zkusme se tedy znovu vyjádřit co nejjasněji: tato nová „kniha“ skutečně není lepší než ta první. Možná je dokonce ještě horší. Mnohem horší. Jenže Vy varování stejně nedbáte, jak jsme zjistili.

Možná si vybavujete také náš slib, že už žádnou knihu od Sama Copelanda nevydáme. Bohužel nás velké množství právníků upozornilo, že vydat tuto je pro nás právně závazné. To znamená, že my to ze zákona udělat MUSÍME. Vy jste tuto knihu číst NEMUSELI. Rozhodli jste se k tomu. Vy žádnou takovou výmluvu nemáte.

Jestli náhodou touto knihou listujete v knihkupectví nebo v knihovně, jednoduše ji odložte a odejděte. Vyzýváme Vás, abyste si raději vybrali něco prospěšnějšího a výchovnějšího.

Ale pokud už je pozdě, pokud už sedíte doma, možná schoulení před praskajícím ohněm nebo zachumlaní v posteli, a chystáte se do této knihy začíst, chceme Vám říci jediné:

Doufáme, že Vás bude čtení této knihy štvát stejně, jako štvalo nás, že jsme ji museli vydat.

S úctou Váš

Nakladatel

1. KAPITOLA

Karlíka McGuffina někdo sledoval.

Visel na něm jako nenávistný stín. A vyčkával.

Něco ho školními chodbami pronásledovalo – nebo někdo. Nějaký temný přízrak, hrozivý, neviditelný a nepoznatelný…

„Hele, Dylane, já vím, že mě sleduješ. Já tě vidím,“ řekl Karlík. Stál s rukama v bok. „Mohl bys toho nechat? Vypadá to divně. Vážně, Dylane – přestaň se schovávat za tím sloupem a vyjdi ven.“

Zpoza sloupu se vynořil Dylan.

„A sundej si tu hrůzu, co máš na hlavě,“ dodal Karlík.

Dylan si sundal tu hrůzu, kterou měl na hlavě – zplihlý letní klobouk půjčený od mámy.

„A sluneční brýle. Ty si sundej taky.“

Dylan si sundal sluneční brýle.

„A teď mě, prosím, přestaň sledovat.“

Dylan se nafoukl a postoupil dopředu. „Ty víš, že můžeš utíkat, McGuffine, ale neschováš se. Přede mnou se neschováš.“ Úsměv, který se Dylanovi objevil ve tváři, připomínal slimáčí stopu. „Jsem tvůj stín. Tvoje temná polovina. Můžeš jít kamkoli, ale já tam budu. Budu tě pronásledovat. Připravený tě chňapnout, jako… jako… žába.“

„Jako žába? Chňapající žába? Žáby přece nechňapají.“

„Ale chňapají. Chňapají, když chytají mouchy. A ty jsi moje moucha. Chycená v mé síti.“

„V… žabí síti?“ zeptal se Karlík. Vypadal trochu zmateně.

„Ty si myslíš, jak hrozně jsi chytrý, McGuffine. Jenže nejsi. Ti tvoji blbí kamarádíčci si možná myslí, že jsi génius –“

„Tím bych si tak jistý nebyl. Vlastně jsem si celkem jistý, že podle Laury jsem pravý opak. Dokonce mi to včera řekla. Prohlásila: ‚Karlíku, ve skutečnosti jsi pravý opak génia.‘“

„Tak dost!“ Dylan zvedl ruku. „Jen abys věděl, že tě dostanu.“ Dylan rozevřel dlaň. Měl v ní krabičku od sirek. Zatřepal jí. Byla prázdná. „Počkám si, až se změníš v nějaké zvíře. A chytnu tě. Pak už se nebudeš smát. Nebo jestli budeš, nikdo tě neuslyší.

Budeš totiž zavřený v krabičce od sirek. V sirkovém vězení!“

Dylan se začal sám smát a nato odešel. Karlíka nechal stát osamoceného v prázdné chodbě a dál se divoce chechtal.

Karlík se tomu nedokázal ubránit – Dylan věděl, jak na něho. Cítil, jak mu začíná stoupat hladina stresu, jak jím probíhají slabé záchvěvy elektřiny. To bylo první znamení, že se Karlík promění. Zavřel oči a několikrát se zhluboka nadechl, přičemž věnoval dýchání veškerou pozornost. Pak otevřel oči dokořán.

„Hej, Dylane!“ zavolal Karlík za malou postavou na konci dlouhé chodby. „Dylane, myslím, že se proměňuju! Rychle!“

Dylan se otočil a co nejrychleji se rozběhl zpátky.

„Honem, Dylane! Už se to děje!“

Dylan sprintoval ze všech sil. Když ke Karlíkovi doběhl, lapal po dechu.

„Jé, promiň,“ řekl Karlík. „Falešný poplach.“

Dylan ho probodl pohledem. „COŽE?“

„Promiň,“ zopakoval Karlík a široce se usmál. „Přísahal bych, že jsem cítil, jak to přichází. Jistě, je to nepředvídatelná věda, celé tohle proměňování. Příště třeba budeš mít víc štěstí. Jenže ve skutečnosti žádné příště nebude. Marníš čas. Přišel jsem totiž na to, jak se to dá ovládat, takže ti můžu dát stoprocentní záruku, že Karlík se už nebude proměňovat v nic.“

Karlík na Dylana mrkl a odešel. Dylana nechal stát osamoceného v prázdné chodbě a chechtal se jako šílenec.

POZNÁMKA AUTORA

Jestli jste nečetli první knihu této série, Karlík se mění ve slepici, nejspíš budete dost zmatení z toho, co se právě děje.

Smůla.

Měli jste si první knihu koupit.

Jen tak jste si sem nakráčeli a říkali si: Já si přece první díl vůbec nepotřebuju číst. Jsem strašně chytrý, takže se snadno dostanu do děje.

Tak kdo TEĎ vypadá jako hlupák? Nemáte ponětí, co se děje, co? Netušíte, kdo je Karlík, kdo je Dylan, nebo proč se Dylan snaží zavřít Karlíka do krabičky od sirek. Jediné, co vám můžu říct, je hodně štěstí se zbytkem knížky, troubové.

Konec ukázky

Table of Contents

1. KAPITOLA