Copyright © 2017 by Samburu, Inc.

All rights reserved

Translation © 2020 by David Petrů

ISBN 978-80-242-7164-4

Jen za dobu, během níž jsem psal tento román, byli při výkonu služby zabiti následující příslušníci policejních složek. Tuhle knihu věnuju právě jim:

Seržant Cory Blake Wride, zástupce šerifa Percy Lee House III, zástupce šerifa Jonathan Scott Pine, příslušnice vězeňské stráže Amanda Beth Bakerová, detektiv John Thomas Hobbs, agent Joaquin Correa-Ortega, strážník Jason Marc Crisp, hlavní zástupce šerifa Allen Ray „Pete“ Richardson, strážník Robert Gordon German, strážní důstojník Mark Aaron Mayo, strážník Mark Hayden Larson, strážník Alexander Edward Thalmann, strážník David Wayne Smith Jr., strážník Christopher Alan Cortijo, zástupce šerifa Michael J. Seversen, policista Gabriel Lenox Rich, seržant Patrick „Scott“ Johnson, strážník Roberto Carlos Sanchez, státní policistka Chelsea Renee Richardová, nadrotmistr John Thomas Collum, strážník Michael Alexander Petrina, detektiv Charles David Dinwiddie, strážník Stephen J. Arkell, strážník Jair Abelardo Cabrera, policista Christopher G. Skinner, zvláštní zástupce policejního náčelníka Frank Edward McKnight, strážník Brian Wayne Jones, strážník Kevin Dorian Jordan, strážník Igor Soldo, strážník Alyn Ronnie Beck, policejní náčelník Lee Dixon, zástupce šerifa Allen Morris Bares Jr., strážník Perry Wayne Renn, strážník Jeffrey Brady Westerfield, detektiv Melvin Vincent Santiago, strážník Scott Thomas Patrick, policejní náčelník Michael Anthony Pimentel, agent Geniel Amaro-Fantauzzi, strážník Daryl Pierson, strážník Nickolaus Edward Schultz, desátník Jason Eugene Harwood, zástupce šerifa Joseph John Matuskovic, desátník Bryon Keith Dickson II, zástupce šerifa Michael Andrew Norris, seržant Michael Joe Naylor, zástupce šerifa Danny Paul Oliver, detektiv Michael David Davis Jr., zástupce šerifa Yevhen „Eugene“ Kostiuchenko, zástupce šerifa Jesse Valdez III, strážník Shaun Richard Diamond, strážník David Smith Payne, strážník Robert Parker White, zástupce šerifa Matthew Scott Chism, strážník Justin Robert Winebrenner, zástupce šerifa Christopher Lynd Smith, agent Edwin O. Roman-Acevedo, strážník Wenjian Liu, strážník Rafael Ramos, strážník Charles Kondek, strážník Tyler Jacob Stewart, detektiv Terence Avery Green, strážník Robert Wilson III, zástupce federálního maršála Josie Wells, pochůzkář George S. Nissen, strážník Alex K. Yazzie, strážník Michael Johnson, policista Trevor Casper, strážník Brian Raymond Moore, seržant Greg Moore, strážník Liquori Tate, strážník Benjamin Deen, zástupce šerifa Sonny Smith, detektiv Kerrie Orozcová, policista Taylor Thyfault, strážník James Arthur Bennett Jr., strážník Gregg „Nigel“ Benner, strážník Rick Silva, strážník Sonny Kim, strážník Daryle Holloway, seržant Christopher Kelley, příslušník vězeňské stráže Timothy Davison, seržant Scott Lunger, strážník Sean Michael Bolton, strážník Thomas Joseph LaValley, zástupce šerifa Carl G. Howell, policista Steven Vincent, strážník Henry Nelson, zástupce šerifa Darren Goforth, seržant Miguel Perez-Rios, policista Joseph Cameron Ponder, zástupce šerifa Dwight Darwin Maness, zástupce šerifa Bill Myers, strážník Gregory Thomas Alia, detektiv Randolph A. Holder, strážník Daniel Scott Webster, strážník Bryce Edward Hanes, strážník Daniel Neil Ellis, policejní náčelník Darrell Lemond Allen, policista Jaimie Lynn Jursevics, strážník Ricardo Galvez, desátník William Matthew Solomon, strážník Garrett Preston Russell Swasey, strážník Lloyd E. Reed Jr., strážník Noah Leotta, policejní velitel Frank Roman Rodriguez, poručík Luz M. Soto Segarra, agentka Rosario Hernandez de Hoyosová, strážník Thomas W. Cottrell Jr., zvláštní agent Scott McGuire, strážník Douglas Scott Barney II, seržant Jason Goodding, zástupce šerifa Derek Geer, zástupce šerifa Mark F. Logsdon, zástupce šerifa Patrick B. Dailey, major Gregory E. „Lem“ Barney, strážník Jason Moszer, zvláštní agent Lee Tartt, desátník Nate Carrigan, policistka Ashley Marie Guindonová, strážník David Stefan Hofer, zástupce šerifa John Robert Kotfila Jr., strážník Allen Lee Jacobs, zástupce šerifa Carl A. Koontz, strážník Carlos Puente-Morales, policistka Susan Louise Farrellová, policista Chad Phillip Dermyer, strážník Steven M. Smith, detektiv Brad D. Lancaster, strážník David Glasser, strážník Ronald Tarentino Jr., strážník Verdell Smith Sr., policistka Natasha Maria Hunterová, strážník Endy Nddiobong Ekpanya, zástupce šerifa David Francis Michel Jr., strážník Brent Alan Thompson, seržant Michael Joseph Smith, strážník Patrick E. Zamarripa, strážník Lorne Bradley Ahrens, strážník Michael Leslie Krol, velitel ochranky Joseph Zangaro, soudní policista Ronald Eugene Kienzle, zástupce šerifa Bradford Allen Garafola, strážník Matthew Lane Gerald, desátník Montrell Lyle Jackson, strážník Marco Antonio Zarate, příslušnice vězeňské stráže Mari Johnsonová, příslušník vězeňské stráže Kristopher D. Moules, kapitán Robert D. Melton, strážník Clint Corvinus, strážník Jonathan De Guzman, strážník José Ismael Chavez, zvláštní agent De’Greaun Frazier, desátník Bill Cooper, strážník John Scott Martin, strážník Kenneth Ray Moats, strážník Kevin „Tim“ Smith, seržant Steve Owen, hlavní zástupce šerifa Brandon Collins, strážník Timothy James Brackeen, policistka Lesley Zerebnyová, strážník Jose Gilbert Vega, strážník Scott Leslie Bashioum, seržant Luis A. Melendez-Maldonado, zástupce šerifa Jack Hopkins, příslušník vězeňské stráže Kenneth Bettis, zástupce šerifa Dan Glaze, strážník Myron Jarrett, seržant Allen Brandt, strážník Blake Curtis Snyder, seržant Kenneth Steil, strážník Justin Martin, seržant Anthony Beminio, seržant Paul Tuozzolo, zástupce šerifa Dennis Wallace, detektiv Benjamin Edward Marconi, zástupce policejního velitele Patrick Thomas Carothers, strážník Collin James Rose, policista Cody James Donahue.

„Poldové jsou taky jenom lidi,“ řekla vyhýbavě.

„Slýchal jsem, že zpočátku bývají.“

– RAYMOND CHANDLER: SBOHEM BUĎ, LÁSKO MÁ

POSLEDNÍ ČLOVĚK

Poslední člověk, kterého by kdo čekal za mřížemi Metropolitního nápravného střediska na Park Row, byl Denny Malone.

A co starosta, prezident Spojených států nebo papež, řekli byste – ale každý, kdo zná New York, by najisto tipoval, že všichni tihle tři skončí v base dřív než detektiv první třídy Dennis John Malone.

Policajt hrdina.

Syn policajta hrdiny.

Veterán nejelitnější jednotky newyorské policie.

Jednotky zvláštního určení Manhattan-sever.

A především chlap, který ví, v kterých skříních jsou schovaní kostlivci, protože jich tam polovinu sám poschovával.

Malone, Russo, Billy O, Velkej Monty a ostatní si uměli svoje ulice srovnat do latě a vládli jim jako králové. Udělali tam pořádek a potom ten pořádek udržovali, kvůli slušným lidem, kteří se ve zmíněných ulicích snaží normálně žít – byla to jejich práce, jejich poslání, jejich láska, a jestli kvůli tomu občas museli balancovat na hraně zákona nebo si trochu ohnout pravidla, tak ať.

Lidi nevědí, co všechno je pro zajistění bezpečného života někdy potřeba udělat, a to je jedině dobře.

Možná si namlouvají, že to chtějí vědět, možná i říkají, že to chtějí vědět, ale ve skutečnosti nechtějí.

Malone a Jednotka zvláštního určení nebyli obyčejní poldové. V New Yorku byste napočítali osmatřicet tisíc modrokošiláčů, ale Denny Malone a jeho hoši byli to jedno procento z jednoho procenta z jednoho procenta – ti nejprotřelejší, nejdrsnější, nejrychlejší, nejodvážnější, nejlepší a nejzlejší.

Jednotka zvláštního určení Manhattan-sever.

„Jednotka“ se obvykle hnala městem jako studený, nevlídný a ostrý vítr, fičela ulicemi a uličkami, přes hřiště, parky a sídliště, odnášela odpadky a špínu jako dravá bouře, která odvane všechny dravce.

Silný vítr si najde cestu do každé skuliny, do schodišťových šachet ve věžácích, do výroben heroinu v činžovních bytech, do zákulisí společenských klubů, do apartmánů mladých zbohatlíků, do podstřešních bytů starých pracháčů. Od dolního konce Central Parku po most Henryho Hudsona, od Riverside Parku po Harlem River, z centra po Broadwayi a Amsterdam Avenue, do centra po Lenox Avenue a St. Nicholas Avenue, na číslovaných ulicích táhnoucích se přes Upper West Side, Harlem, Washington Heights a Inwood – jestli kdekoli v téhle oblasti existovalo tajemství, o kterém Jednotka nevěděla, pak jedině proto, že ho zatím nikdo nikomu nepošeptal, ba nejspíš na něj zatím nikdo ani nepomyslel.

Prodej drog a prodej zbraní, obchody s bílým masem a nemovitostmi, znásilnění, loupeže a přepadení, zločiny spřádané v angličtině, španělštině, francouzštině či ruštině nad dušeným kuřetem s kapustou, pečeným vepřovým, těstovinami marinara nebo vybranými pokrmy v pětihvězdičkových restauracích ve městě zrozeném ze hříchu a pro zisk.

Jednotka šla po všech, ale hlavně po zbraních a drogách, protože zbraně zabíjejí a drogy to zabíjení podněcují.

Teď je Malone za mřížemi, vítr přestal dout, ale všichni vědí, že je to jen ticho před bouří; mrtvé, nehybné bezvětří, které předchází tomu nejhoršímu. Denny Malone ve spárech federálů? Ne ve spárech Úřadu pro vnitřní záležitosti newyorské policie, ne ve spárech státních zástupců, ale federálů, navíc na místě, kde na něj nikdo ve městě nemůže vztáhnout ruku?

Všichni se choulí v koutě, posraní až za ušima, a čekají, kdy vypukne ta smršť, ta cunami, protože Malone by tím, co ví, mohl sundat velitele, náčelníky, dokonce i komisaře. Mohl by napráskat žalobce, soudce – co víc, klidně by mohl federálům na tom příslovečném stříbrném podnose naservírovat starostu s minimálně jedním kongresmanem a jako předkrm pár realitních miliardářů.

Takže když se rozneslo, že Malone sedí v Metropolitním nápravném středisku, lidi se v tom tichu před bouří vyděsili, vážně vyděsili, a začali si hledat úkryty, přestože zatím vládl klid a přestože věděli, že žádná zeď stejně není dost vysoká a žádný sklep dost hluboký – ani na policejním ředitelství ve One Police Plaza, ani v budově trestního soudu, dokonce ani ve vile Archibalda Gracieho, sídle starosty, nebo v luxusních apartmánech v nejvyšších patrech domů podél Páté avenue a Central Park South –, aby je uchránily před tím, co má Denny Malone v hlavě.

Když se Maloneovi zachce srovnat se zemí celé město, klidně to může udělat.

Na druhou stranu, před Malonem a jeho chlapy tak jako tak není nikdy nikdo v bezpečí.

Každou chvíli někoho z nich vidíte ve zprávách – v Daily News, v Postu, ve zpravodajství ABC na kanálech 7, 4 a 2; v „bleskových zprávách“ jsou jako doma. Jsou to policajti, které lidi poznávají na ulici a starosta zná jménem, policajti, kteří běžně dostávají zdarma lístky do Madison Square Garden, do Meadowlands, na Yankee Stadium a Citifield, policajti, které v každé restauraci, v každém baru nebo klubu ve městě obsluhují jako krále.

Je to smečka alfa samců a Denny Malone je jejím nezpochybnitelným vůdcem.

Ať vejde na kteroukoli stanici ve městě, staří pardálové i bažanti v uniformách se zarazí a zírají na něj, poručíci mu kývají na pozdrav, dokonce i kapitáni vědí, že mu nemají lézt do cesty.

Získal si jejich úctu.

Kromě mnoha dalších věcí (nebudeme tu teď rozebírat, kolika loupežím zabránil, jak skočil do dráhy letící kulce, jak zachránil kluka, kterého drželi jako rukojmí, nebo kolik má na svědomí zátahů, zatčení a odsouzení) Malone společně se svými chlapy zadržel největší zásilku drog v dějinách New Yorku.

Padesát kilo heroinu.

Ten Dominikánec, co je pašoval, skončil v márnici.

A s ním i jeden policajt hrdina.

Maloneovi chlapi uložili svého parťáka do země – dudy, vlajka přes rakev, černé stužky na odznacích – a vrátili se rovnou do práce, protože pistolníci, gangy, lupiči, násilníci a podvodníci si neberou volno na truchlení. Když chcete udržet ulice bezpečné, musíte na těch ulicích být – ve dne, v noci, o víkendu, o svátcích, za každou cenu, a vaše manželka, ta přece věděla, do čeho jde, a vaše děti, ty pochopí, že tohle je taťkova práce, posílat padouchy do kriminálu.

Až na to, že teď je v kleci on. Malone sedí na ocelové lavici v zadržovací cele jako ti zmetci, které sem obyčejně sám posílá, shrbený, s hlavou v dlaních, a dělá si starosti o svoje parťáky – o svoje bráchy z Jednotky –, co s nimi teď bude, když je všechny dostal až po uši do takového průseru.

Dělá si starosti o rodinu – o manželku, která rozhodně nevěděla, že to může skončit i takhle, o dvě děti, syna a dceru, kteří jsou zatím moc malí na to, aby z toho měli rozum, ale až budou starší, nikdy mu neodpustí, že museli vyrůstat bez táty.

A pak je tu Claudette.

Se svými vlastními průsery.

Potřebuje ho, a on tady nebude.

Nebude tu pro ni ani pro nikoho jiného, takže teď vůbec netuší, co se s jeho nejbližšími stane.

Zeď, na kterou zírá, taky nemá odpověď na otázku, jak se sem vlastně dostal.

Ale hovno, pomyslí si Malone, aspoň si nelži do kapsy. Jak tu tak sedí, nevidí před sebou jinou budoucnost než tu v base.

Když nic jinýho, aspoň si přiznej pravdu.

Víš naprosto přesně, jak ses sem dostal.

Pamatuješ si každej krok.

Na konci vždycky víme, jak to začalo, jenže opačně to neplatí.

Když byl Malone kluk, jeptišky mu vysvětlily, že Bůh – a jedině On – zná už před naším narozením všechny dny našeho života i den naší smrti a ví, kým a čím se staneme.

Taky se, zmetek, mohl podělit, říká si Malone. Dát mi echo, trochu mě naťuknout, napráskat mě, nabonzovat mě mně samotnýmu, prostě něco říct. Stačilo by: Hele, ty vole, tamhle ses dal vlevo a měls jít doprava.

Ale on ne, ani ň.

Vzhledem k tomu, co všechno Malone v životě viděl, nemá Boha kdovíjak v lásce, a tuší, že je to vzájemné. Napadá ho spousta věcí, na které by se ho rád zeptal, ale ví, že i kdyby ho dokázal dostat k výslechu, Bůh by stejně nejspíš držel jazyk za zuby, vyzbrojil by se hromadou právníků a nechal by místo sebe jít sedět vlastního syna.

Za ty dlouhé roky u policie Malone ztratil víru, a tak když nadešla ta chvíle, kdy stanul tváří v tvář ďáblovi, nedělilo ho od vraždy nic kromě odporu spouště nastaveného na padesát newtonů.

To je tíže pěti kilogramů.

Za spoušť zatáhl Maloneův prst, ale jeho samotného nejspíš stáhla dolů jiná tíže – neúprosná, nesmiřitelná tíže osmnácti let u policie.

Stáhla ho až tam, kde je teď.

Když Malone začínal, rozhodně neplánoval skončit tady. Když toho dne, kdy dokončil policejní akademii a složil přísahu – nejšťastnějšího, nejjasnějšího, nejazurovějšího, zkrátka nejlepšího dne svého života –, vyhodil radostí klobouk do vzduchu, fakt ho vůbec nenapadlo, že by jednou mohl skončit tady.

Ne, začínal s očima nehybně upřenýma na Polárku a s nohama pevně na zemi, jenže v tom je právě problém naší cesty životem – vyrazíte rovnou čarou přímo na sever, a když se o jediný stupeň odchýlíte, první rok to možná nevadí, možná to nevadí ani pět let, ale jak roky přibývají, postupně se víc a víc odchylujete od směru, kterým jste se původně vydali, a když si konečně uvědomíte, že jste se ztratili, jste tak daleko od původního kurzu, že tu svoji Polárku už ani nevidíte.

A nemůžete se vrátit, abyste začali znovu.

Čas a ta tíže let vám to nedovolí.

Co by jen Denny Malone dal za to, kdyby mohl začít znovu.

Úplně všechno by za to dal.

Protože ho v životě nenapadlo, že by jednou mohl skončit ve federální cele na Park Row. Nikoho to v životě nenapadlo, snad jenom Boha a ten si to nechává pro sebe.

A přece tu teď Malone sedí.

Bez pistole, bez odznaku a bez všeho ostatního, co ho vždycky dělalo tím, čím a kým byl.

Zkorumpovaným poldou.

PROLOG

ZÁTAH

Lenox Avenue,

zlato.

Půlnoc.

A bohové se nám smějou.

– LANGSTON HUGHES: „LENOX AVENUE: PŮLNOC“

HARLEM, NEW YORK CITY

ČERVENEC 2016

Čtyři ráno.

Kdy si město, které nikdy nespí, aspoň lehne a zavře oči.

Tohle běží Dennymu Maloneovi hlavou, zatímco jeho Crown Vic klouže hlavní tepnou Harlemu.

Za zdmi a okny, v bytech a hotelích, činžácích a věžácích lidé spí, anebo spát nemůžou, sní, anebo už nemají o čem. Hádají se nebo šukají, nebo obojí naráz, milují se a dělají děti, nadávají nebo šeptají něžná, důvěrná slůvka určená jen uším toho druhého, a ne ulici. Někteří se snaží znovu ukolébat mimina nebo právě vstávají do dalšího pracovního dne, zatímco jiní rozdělují kila heroinu do pytlíčků z průsvitového papíru, aby měli pro feťáky připravenou dávku na probuzenou.

Malone ví, že když chcete provést zátah, musíte využít tohle časové okno, hodinu mezi šlapkou a metařem. Po půlnoci nikoho nečeká nic dobrého, říkal jeho táta, a ten věděl, o čem mluví. Dělal na těchhle ulicích policajta, ráno po noční šichtě chodil domů s vraždou v očích, se smrtí v nose a s rampouchem v srdci – rampouchem, který nikdy neroztál a nakonec ho zabil. Jednou ráno vystoupil před barákem z auta a srdce mu puklo. Doktoři povídali, že bylo na místě po něm.

Našel ho tam Malone.

Bylo mu osm, právě odcházel do školy a v té hromadě špinavého sněhu, který sám pomohl tátovi odhrnout z příjezdové cesty, uviděl modrý kabát.

Teď je před úsvitem a už je vedro. Takové to léto, kdy pan domácí Bůh odmítá vypnout topení nebo pustit klimatizaci – celé město je nervózní a podrážděné, na pokraji hysterického záchvatu, rvačky nebo vzpoury, pach starých odpadků a zatuchlé moči, nasládlý, kyselý, nechutný a zkažený jako parfém staré štětky.

Denny Malone ho zbožňuje.

Ani uprostřed dne, kdy je horko na padnutí a všude randál, kdy na nárožích zevlují hoši z místních gangů a z dunění hip-hopu vás až bolí uši a z oken na sídlištích létají prázdné láhve, plechovky, špinavé plínky a igeliťáky plné chcanek a parnem se line smrad psích výkalů, ani tehdy by to tady nevyměnil za žádné jiné místo na světě.

Tohle je jeho město, jeho hřiště, jeho srdce.

Teď si to šine po Lenox Avenue, starou městskou částí Mount Morris Park s honosnou zástavbou, a v duchu se klaní místním božstvům: dvěma věžičkám kostela Ebenezer Gospel Tabernacle, odkud se o nedělích rozléhají sbory andělských hlasů, potom osobité věži kostela adventistů sedmého dne a o kus dál restauraci Harlem Shake, kde dělají jedny z nejlepších burgerů ve městě.

A pak jsou tu mrtví bohové: bývalý bar Lenox Lounge s ikonickou neonovou cedulí, červenou fasádou a dlouhou historií. Zpívala tady Billie Holidayová, hráli tu Miles Davis i John Coltrane a posedět sem chodili James Baldwin, Langston Hughes a Malcolm X. Teď je zavřený – výloha zakrytá hnědým papírem, cedule zhasnutá –, ale proslýchá se, že by ho měli zase otevřít.

Malone o tom pochybuje.

Bohové nevstávají z mrtvých, leda v pohádkách.

Přejede přes Sto dvacátou pátou ulici, alias bulvár doktora Martina Luthera Kinga Jr.

Černošská střední třída a různí podnikavci na trhu s nemovitostmi v posledních letech tuhle jižní část Harlemu gentrifikovali a realitní makléři jí teď přezdívají „SoHa“, což je přesně ten typ zkratky, který Maloneovi vždycky zní jako umíráček staré čtvrti. Je přesvědčený, že kdyby realitní developeři mohli skoupit parcely ve spodních patrech Dantova pekla, přejmenovali by je na „LoHel“ a začali na nich budovat butiky a činžáky.

Před patnácti lety byly na tomhle úseku Lenox Avenue jenom prázdné výkladní skříně; teď to tu zase žije, spousta nových restaurací, barů a pouličních kaváren, kam se ti zámožnější z místních chodí najíst, běloši nabít pocitem, že jdou s dobou, a některé byty v těch nových věžácích se prodávají za dva a půl mega.

Podle Malonea člověku stačí vědět, že dneska vedle proslulého divadla Apollo stojí prodejna Banana Republic, a ví o téhle části Harlemu všechno, co potřebuje. Existují bohové místa a bohové obchodu, a kdybyste si měli tipnout, kdo z nich vyhraje, vsaďte prachy na prachy.

Na sídlišti dál od centra je pořád ghetto.

Malone přejede přes Sto dvacátou pátou a mine restauraci Červený kohout, kde v suterénu sídlí večerní klub U Ginny.

Najde se i řada méně slavných svatyní, k nimž Malone přistupuje se stejně posvátnou úctou.

Konec ukázky

Table of Contents

PROLOG