KLÍČEM JE KLID

Ryan Holiday

KLÍČEM JE KLID

Ryan Holiday

STILLNESS IS THE KEY by Ryan Holiday

Copyright © 2019 by Ryan Holiday

This edition published by arrangement with Portfolio, an imprint of Penguin Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC.

Překlad: Jana Zajícová

Obálka: Nay Mi

Sazba e-knihy: Michal Kočí

Ilustrace na obálce: Freepik.com

Odpovědná redaktorka: Kateřina Hošková

Vydalo nakladatelství Audiolibrix

Makovského 1334/26, Řepy, 163 00 Praha 6

v roce 2020 jako svou 6. publikaci

První vydání

Připomínky: audiolibrix.cz/pripominky

Detail titulu: audiolibrix.cz/klid

Objednávky knih: audiolibrix.cz/objednavky

Při diskusi o knize použijte hashtag #klicemjeklid

Kniha je dostupná také jako audiokniha na audiolibrix.cz/klid

České vydání © Audiolibrix s.r.o. 2020

Všechna práva vyhrazena

audiolibrix.cz/nakladatelstvi

Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

ISBN 978-80-907884-6-6

Je to velký souboj a božský úkol

– získat mistrovství, svobodu, štěstí a klid.

– EPIKTÉTOS –

PŘEDMLUVA

Jsme v Římě a první století našeho letopočtu se již přehouplo do své druhé poloviny. Lucius Annaeus Seneca, největší dramatik a nejmoudřejší filosof své epochy, který tahá za nitky v politickém zákulisí, se snaží soustředit na práci.

Sužuje ho ukrutný, nesnesitelný kravál z ulice pod jeho oknem.

Řím byl vždy hlučné město (můžete si to představit jako rámus newyorského staveniště), ale blokem, ve kterém dlí Seneca, se nyní nese ohlušující kakofonie rušivých zvuků. V tělocvičně pod jeho pokoji zvedají sportovci závaží a pouštějí je na zem. Masérka hněte záda otylých starců. Plavci skáčou do vody. U vchodu do budovy zrovna načapali kapsáře a ten se rozhodl ztropit scénu. Kola projíždějících vozů rachotí po kamenné dlažbě, tesaři se pachtí ve svých dílnách a prodavači z plna hrdla vyvolávají své zboží. Děti se smějí a hrají si. Psi štěkají.

Účinek randálu přicházejícího oknem dále znásobuje prostý fakt, že Senekovi se hroutí život pod rukama. Jedna krize stíhá druhou. Nepokoje v odlehlých provinciích komplikují jeho finanční situaci. Stárne a je to znát. Jeho nepřátelé ho vytlačili z politického dění, a nyní se ke všemu ještě rozkmotřil s Neronem. Stačí, aby se císaře zmocnil chvilkový rozmar, a Seneca může být o hlavu kratší.

Jak si každý jistě dokáže představit z perspektivy svého vlastního hektického života, není toto prostředí příhodné pro jakoukoli činnost. Neumožňuje přemýšlení, tvorbu, psaní či správné rozhodování. Hluk a politické otřesy způsobily, že Seneca začal litovat, že byl vůbec obdařen sluchem, jak sdělil svému příteli.

Tato scéna však z dobrých důvodů již mnoho staletí pokouší představivost Senekových obdivovatelů. Jak je možné, že se člověk čelící takové nepřízni osudu nejenže nezbláznil, ale dokonce v sobě našel klid k tomu, aby dokázal – v některých případech přímo v oné hlučné místnosti – jasně myslet a psát trefné, dokonale vystavěné eseje, jež zasáhly miliony čtenářů a dotkly se pravd, které jsou přístupné jen nemnohým?

„Obrnil jsem se proti tomu všemu,“ vysvětlil Seneca témuž příteli. „Nutím svou mysl, aby se soustředila, a nenechávám ji bloumat po věcech, které stojí mimo ni. Venku se klidně může strhnout vřava – důležité je, že uvnitř není nic rušivého.“

Není to přesně to, po čem všichni bažíme? Jaká disciplína! Jaké soustředění! Schopnost vytěsnit to, co nás obklopuje, a plně využívat to, co je v nás, kdykoli a kdekoli, všem svízelům navzdory? Nebylo by to úžasné? Představte si, co všechno bychom mohli zvládnout a o kolik šťastnější bychom byli!

Podle Seneky a dalších přívrženců stoické filosofie platí, že pokud člověk rozvine mír sám v sobě, tedy pokud dosáhne stavu, jemuž stoikové říkali apatheia, může celý svět zachvátit válka, avšak on bude i nadále produktivně myslet a pracovat a zachová si pohodu. „Můžete si být jisti, že jste v harmonii sami se sebou,“ napsal Seneca, „když vás nezasáhne žádný zvuk, když vás ze soustředění nevytrhne žádné slovo, ať již se jedná o lichotku, hrozbu či jen prázdný zvuk, který kolem vás bezvýznamně prosviští.“ V tomto stavu člověka nic nezasáhne (dokonce ani vyšinutý císař), neexistuje emoce, která by ho mohla rozrušit, ani pohrůžka, která by ho rozhodila. Každičká součást této chvíle je a navěky zůstane jeho.

Této silné myšlence dále dodává na působivosti pozoruhodný fakt, že ke stejnému závěru dospěly takřka všechny ostatní filosofické systémy starověkého světa nehledě na to, jak odlišné a vzdálené byly.

Je vcelku lhostejné, zda byste byli žákem sedícím u Konfuciových nohou v roce 500 př. n. l. nebo studentem raného řeckého filosofa Démokrita sto let poté či zda byste o generaci později seděli v Epikúrově zahradě. Tak či onak byste si vyslechli stejně důrazné volání po tomto vyrovnaném, neochvějném, ničím nezčeřeném klidu.

Buddhisté znají pojem upekkha, Arabové mají výraz sakína, Židé tomu říkají hištavut. V druhé knize epického zpěvu Bhagavadgíta je zmiňována samatva neboli vyrovnanost mysli – klid, který je vždy stejný. Řecky se to řekne euthymia a hesychia. Epikurejci hovořili o ataraxii a křesťanská filosofie pracovala s pojmem aequanimitas.

V angličtině tomu říkáme stillness a v češtině klid.

Klid.

Nevzrušeně pozorujete, jak se kolem vás točí svět.

Nejednáte ve shonu. Slyšíte jen to, co je třeba slyšet. Dokážete se na povel zklidnit, vevnitř i navenek.

Čerpáte z logos a z tao, ze slova a z cesty.

Buddhismus. Stoicismus. Epikureismus. Křesťanství. Hinduismus. Je prakticky nemožné najít filosofický směr či náboženskou doktrínu, která by neuctívala tento vnitřní mír – tento klid – coby nejvyšší dobro a klíč ke špičkové výkonnosti a šťastnému životu.

A když se na něčem shodnou prakticky všichni moudří lidé starověkého světa, bylo by pošetilé nenaslouchat jim.

ÚVOD

Volání po klidu přichází po špičkách – na rozdíl od moderního světa.

Vedle lomozu, brebentění, intrik a půtek, které byly důvěrně známy obyvatelům Říma ze Senekových časů, máme také troubící auta, stereo soupravy, budík na mobilním telefonu, upozornění na novinky na sociálních sítích, řetězové pily a letadla.

Osobní a pracovní problémy nás přetěžují podobně jako Seneku. V práci na nás dotírá konkurence. Na stole se vrší papíry a e-mailová schránka přetéká zprávami. Jsme pořád k dosažení, což znamená, že polemiky a novinky nikdy nejsou daleko. Zpravodajské relace nás bombardují jednou krizí za druhou na všech obrazovkách, které vlastníme – a že jich není málo! Pracovní soukolí nás neúprosně semílá a nikdy se nezadrhne. Přejídáme se, ale zároveň trpíme podvýživou. Čelíme přílišnému množství stimulů a termínů a jsme osamoceni.

Kdo má takovou moc, že se může zastavit? Kdo má čas přemýšlet? Najde se někdo, koho povyk a negativa naší doby nechávají chladným?

Rozsah a naléhavost našeho boje jsou veskrze moderní, avšak kořeny mají v nadčasovém problému. Historie ukazuje, že schopnost v sobě kultivovat ticho a potlačovat napětí, zpomalit svou mysl, pochopit své emoce a ovládnout své tělo vždy představovala obrovskou výzvu. „Veškeré problémy lidstva pocházejí z naší neschopnosti posedět tiše o samotě v místnosti,“ napsal Blaise Pascal v roce 1654.

Evoluce v řadě případů vede k tomu, že u rozmanitých druhů, jako jsou ptáci a netopýři, se v zájmu jejich přežití vyvinou podobné adaptace. Totéž platí pro filosofické školy, které dělí velké vzdálenosti, či dokonce oceány. Mnohé z nich se svou jedinečnou cestou dobraly ke stejnému zásadnímu cíli: ke klidu, kterého je zapotřebí, abychom mohli určovat chod svého života. Abychom přežili a vedli si zdárně v libovolném prostředí bez ohledu na to, jak je hlučné či horečné.

A z tohoto důvodu není klid žádný esoterický blábol či doména mnichů a mudrců, nýbrž něco, co zoufale potřebuje každý z nás, ať už řídíme hedgeový fond či hrajeme v Super Bowl, pracujeme na průlomovém výzkumu či vychováváme děti. Je to dosažitelná cesta k osvícení a excelenci, velikosti a štěstí, výkonnosti i přítomnosti, a to pro každého.

Klid je to, co dává střelcovu šípu přesný směr. Podněcuje nové nápady. Zpřesňuje perspektivu a osvětluje vazby. Zpomaluje míč tak, abychom se do něj dokázali trefit. Generuje vizi, pomáhá nám odolat davovým vášním, vytváří prostor pro vděčnost a údiv. Klid nám umožňuje vytrvat a uspět. Je to klíč, který odemyká hluboké poznání a zprostředkovává je i nám, obyčejným smrtelníkům.

Tato kniha ukazuje, kde se tento klíč nachází, a vyzývá nejen k tomu, abyste v sobě našli klid, ale také aby z vás vyzařoval navenek, protože náš svět potřebuje více světla než kdykoli předtím.

KLÍČ KE VŠEMU

V raných dnech americké občanské války si konkurovaly desítky plánů, jak dosáhnout vítězství a komu svěřit velení. Všichni generálové před každou bitvou chrlili připomínky a podléhali nebezpečným vášním. Vzduch byl nabitý paranoií a strachem, egem a arogancí. Jenom naděje bylo pomálu.

V těchto nervozitou nabitých prvotních momentech se odehrála úžasná scéna: Abraham Lincoln ve své pracovně v Bílém domě promluvil ke skupině generálů a politiků. V té době panovalo obecné přesvědčení, že válku lze vyhrát jen v obřích, krvavých bitvách v největších městech země jako Richmond, New Orleans a možná dokonce i Washington, D.C.

Lincoln, který si vojenskou strategii nastudoval jako samouk z knih vypůjčených v knihovně amerického Kongresu, rozložil na velkém stole mapu a namísto velkoměst ukázal na Vicksburg, městečko ve státu Mississippi hluboko na jižanském území. Bylo to opevněné město ležící nad prudkým srázem nad řekou Mississippi a obsadily je ty nejhouževnatější vzbouřenecké oddíly. Kdo držel Vicksburg, měl pod palcem plavbu na důležité řece, do níž se poblíž vlévají další významné toky, a navíc tudy procházely železniční trati, které zásobovaly konfederační vojska a obří otrokářské plantáže na celém Jihu.

„Vicksburg je klíč,“ řekl Lincoln přítomným s jistotou muže, který se tímto tématem zabýval tak intenzivně, že své myšlenky může vyjádřit těmi nejjednoduššími slovy. „A válka nikdy neskončí, dokud tento klíč nebudeme mít v kapse.“

Ukázalo se, že Lincoln měl naprostou pravdu. Trvalo to ještě dlouhé roky a vyžádalo si to obrovské soustředění a trpělivost a také nekompromisní oddanost, ale strategie, kterou tenkrát ve své pracovně předestřel, v konečném důsledku vyhrála Severu válku a navždy ze Spojených států vymýtila otroctví. Všechna ostatní důležitá vítězství v občanské válce – od Gettysburgu přes Shermanův pochod k moři až po kapitulaci generála Leeho – byla možná díky tomu, že generál Ulysses S. Grant v roce 1863 na Lincolnův pokyn obklíčil a dobyl Vicksburg, rozštěpil tak Jih na dvě části a získal kontrolu nad nesmírně důležitou vodní cestou. Lincoln se neukvapil a nenechal se vyprovokovat. Díky své uvážlivé povaze a intuici si povšiml něčeho, co uniklo jeho poradcům, ba dokonce i samotné protistraně, a držel se toho. Třímal totiž klíč, který mu odemkl vítězství, navzdory zášti a pošetilosti všech těch, kdo navrhovali jiný postup.

Každý z nás ve svém životě čelí velkému počtu problémů. Protichůdné priority a přesvědčení nás táhnou různými směry. Tomu, čeho bychom chtěli v osobním i profesním životě dosáhnout, stojí v cestě překážky a nepřátelé. Martin Luther King jr. jednou poznamenal, že v každém z nás se odehrává nespoutaná občanská válka – mezi našimi dobrými a špatnými impulsy, mezi našimi ambicemi a zásadami, mezi tím, čím bychom mohli být, a tím, co nám komplikuje cestu k naplnění tohoto potenciálu.

V oněch bitvách, v oné válce představují klid řeka a železniční uzel, na nichž tolik záleží. Klíčem je klid, pokud chceme:

- myslet jasně,

- chápat věci v souvislostech,

- činit těžká rozhodnutí,

- zkrotit emoce,

- vytyčit si ty správné cíle,

- vypořádat se s velkým tlakem,

- udržet si vztahy s jinými,

- vybudovat si dobré návyky,

- být produktivní,

- mít optimální fyzickou výkonnost,

- dosáhnout naplnění,

- vychutnat si okamžiky smíchu a radosti.

Klid je zkrátka klíčem prakticky ke všemu.

K tomu, abychom byli lepšími rodiči, lepšími umělci, lepšími investory, lepšími sportovci, lepšími vědci, lepšími lidmi. K odemčení potenciálu, kterého jsme v tomto životě schopni dosáhnout. Je ve vaší moci dospět k takovému klidu.

Klid zná každý, kdo se někdy soustředil tak hluboce, že ho náhle navštívil záblesk poznání či inspirace. Každý, kdo ze sebe vydal všechno a pocítil hrdost na dokončení svého díla a na to, že si sáhl na dno svých rezerv. Každý, kdo předstoupil před publikum a přetavil všechen trénink do jediného vystoupení. To všechno je klid, i když to obnáší pohyb. Každý, kdo někdy pobyl v přítomnosti nevšedního, moudrého člověka a díval se, jak za dvě sekundy vyřešil problém, nad nímž si všichni ostatní lámali hlavu celé měsíce. Každý, kdo někdy v noci sám kráčel po ztichlé, zasněžené ulici, pozoroval, jak na sníh polehoučku dopadá světlo, a cítil uspokojení z toho, že je na živu. I to je klid.

Upřeně se dívat na nepopsanou stránku, sledovat, jak se slova skládají do elegantního textu, a netušit, odkud se berou. Stát na jemném bílém písku, pozorovat oceán či jakoukoli jinou přírodní scenerii a vnímat sebe sama jako součást něčeho většího. Strávit tichý večer s milovanou osobou, cítit uspokojení z toho, že jsme někomu pomohli, sedět o samotě se svými myšlenkami a vůbec poprvé se zamyslet nad procesem myšlení. Klid.

To, o čem tady hovoříme, je do jisté míry složité vyjádřit slovy. Je těžké vystihnout klid, který Rainer Maria Rilke popsal jako stav, kdy je „zcela ticho“, kde „vše náhodné a zbytečné umlklo“.

Lao-c’ jednou řekl: „Hovoříme o tom, jak dosáhnout taa, ale ve skutečnosti nic takového k mání není.“ Můžeme si také vypůjčit odpověď jednoho učitele na studentovu otázku, kde najít zen: „Hledáš vola, na kterém sedíš.“

Již jste okusili klid. Ucítili jste jej v duši. A chcete víc.

Potřebujete víc.

Právě proto si tato kniha klade za cíl ukázat, jak odhalit a využívat klid, který již máme v sobě. Zabývá se kultivací a využíváním této mocné síly, která nám byla dána do vínku, ale v našem moderním, uspěchaném životě v nás zakrněla. Je to pokus zodpovědět palčivou otázku naší doby: Jsou-li klidné okamžiky ty nejlepší a opěvuje-li je tolik moudrých, ctnostných lidí, pročpak jsou tak vzácné?

Konec ukázky

Table of Contents

Titulka

Copyright

Citát

Předmluva

Úvod

Klíč ke všemu

První část MYSL-duše-tělo

Druhá část mysl-DUŠE-tělo

Třetí část mysl-duše-TĚLO