KALIBR

DAVID BRUNS & R. J. OLSON

PRAVIDLA NASAZENÍ

KALIBR

Přeložila Jiřina Stárková

RULES OF ENGAGEMENT

Text Copyright © 2019 by David Bruns and J. R. Olson

Published by arrangement with St. Martin’s Publishing Group.

All rights reserved.

Translation © Jiřina Stárková, 2021

ISBN 978-80-242-7086-9

MELISSE A CHRISTINE

AMERIČANÉ

NÁMOŘNÍ AKADEMIE SPOJENÝCH STÁTŮ AMERICKÝCH

Don Riley, zástupce zpravodajské sekce J2, Kybernetické velitelství armády USA; externí přednášející, studijní obor kybernetická bezpečnost

Janet Everettová, námořní kadetka první třídy

Andrea „Dre“ Ramirezová, námořní kadetka druhé třídy

Michael Goodwin, námořní kadet čtvrté třídy

Watsonová, námořní kapitán, Námořnictvo Spojených států; velitelka kadetů

ZPRAVODAJSKÁ KOMUNITA SPOJENÝCH STÁTŮ

Elizabeth „Liz“ Soroushová, náměstkyně, Protiteroristické oddělení FBI; manželka Brendana McHugha

Brendan McHugh, námořní kapitán, Námořnictvo Spojených států amerických; velitel programu Trident CIA

Rick Baxter, zástupce ředitele Národní zpravodajské služby

Judith Hellmanová, ředitelka Národní zpravodajské služby

Sarah Jacksonová, námořní poručík, Námořnictvo Spojených států amerických; styčný a dohlížející důstojník kadetů, Kybernetické velitelství armády USA

Traftonová, admirál, Námořnictvo Spojených států amerických; velitelka Kybernetického velitelství armády Spojených států

Martha Raddabatová, vyšší důstojník zpravodajské služby; Brendanova nadřízená

Jenkins, inspektor dozoru programu Trident

Tom Price, brigádní generál, Letectvo Spojených států amerických; sekce J2, Donův nadřízený

Roger Trask, ředitel, Ústřední zpravodajská služba, CIA

SEDMÁ FLOTA NÁMOŘNICTVA SPOJENÝCH STÁTŮ

Martin Cook, viceadmirál; velitel

Bernard „Frajer“ Benson, námořní kapitán; náčelník štábu velitele floty

LETADLOVÁ LOĎ USS GERALD R. FORD

Manuel „Han“ Manolo, kontradmirál; velitel útočné skupiny

Diane „Ralph“ Hendersonová, námořní kapitán; velitelka křídla

Jim Gutterman, námořní kapitán; velící důstojník

USS BLUE RIDGE, VELITELSKÁ LOĎ SEDMÉ FLOTY

Weston Merville, komandér-poručík; vedoucí Oddělení informačních technologií a systémový administrátor

Jason Karrick, komandér; výkonný důstojník

Jurgens, námořní poddůstojník 1. třídy; útvar informačních technologií

USS KEY WEST, TŘÍDA LOS ANGELES, RYCHLÁ ÚTOČNÁ PONORKA

Langford, komandér; velící důstojník

Gordon Cremer, komandér-poručík; výkonný důstojník

Dawkins, námořní poručík; nižší důstojník

Williams, námořní poddůstojník druhé třídy; rádiový operátor

NÁMOŘNÍ JEDNOTKA SEAL

John „Winky“ Winkler, komandér-poručík; velitel jednotky

Sidney, Winklerův pracovní pes, belgický ovčák plemene malinois

DALŠÍ POSTAVY

SEVEROKOREJCI

Pak Myung-rok, důstojník zvláštních projektů Nejvyššího vůdce

Rafík Rošed, alias Yung Chul, agent divize tajných operací a mezinárodní terorista

Jun So-won, specialistka v oboru kybernetická válka

Kim Čong-un, Nejvyšší vůdce Korejské lidově demokratické republiky

Kim Daiwoo, přeběhlík; bývalý velvyslanec KLDR ve Spojeném království Velké Británie a Severního Irska

Kong Sung-il, druhý zástupce velvyslance Severní Koreje se sídlem v Hongkongu

RUSOVÉ

Borodin Gerasimov, překupník zbraní

Alexi Aminěv, vůdce Bratvy na ruském Dálném východu

ČÍŇANÉ

Poručík Liu Wen, stíhací pilot

Kapitán Sun, velící důstojník, čínská ponorka Chang zheng 5

Kapitán Li Sandai, velící důstojník, čínská fregata Yangcheng

Poručík Wei, palubní důstojník, Yangcheng

Poručík Han Bingwen, 820. brigáda, druhý dělostřelecký oddíl

JAPONCI

Kapitán Akihiko Amori, velící důstojník, japonská fregata Sawagiri

Admirál Hideki Tanaka, komandér, Japonské námořní síly sebeobrany

VEDLEJŠÍ POSTAVY

Komandér-poručík Jake „Stopař“ Hanson, pilot boeingu P-8 Poseidon

Poručík Max „Taxi“ Weber, kopilot boeingu P-8 Poseidon

Richard „Dickie“ Davis, poskytovatel soukromých bezpečnostních služeb

Nigel Okumbe, poskytovatel soukromých bezpečnostních služeb

Marco Gonzales, náčelník stanice CIA, Buenos Aires, Argentina

Admirál Tom Williams, komandér, Tichomořské loďstvo Spojených států

Kapitán Bill „Fešák“ Ransom, velitel křídla, letadlová loď USS Reagan

ÚVOD

Řídicí centrum Rozvodných sítí Allegheny

Jamestown, Pensylvánie

E-mail dorazil do schránky s doručenou poštou v okamžiku, kdy Randy Waters zvažoval, že pro dnešní den počítač vypne. Věděl, že většina jeho kolegů nechává své stroje i monitory běžet přes noc, ale proboha – vždyť pracují pro energetickou společnost. Mohli by se snažit aspoň trochu šetřit.

Zpráva byla od jeho matky. V předmětu stálo Tátovy narozeniny?

Stáhlo se mu hrdlo. Jeho otec je zase v nemocnici. S rakovinou slinivky v posledním stadiu. Doktoři jim řekli, že se domů nevrátí.

Máma už není schopná sama řídit. Randy se pro ni zrovna chystal zajet, aby u táty uskutečnili druhou z každodenních dvou návštěv. Přes den, kdy je Randy v práci, si máma krátí čas brouzdáním po internetu. Podle předmětu e-mailu to vypadalo, že se dnes zabývala vymýšlením dárku pro jeho smrtelně nemocného otce, který má příští týden čtyřiaosmdesáté narozeniny. Jediné, co ten chudák pravděpodobně opravdu chce, je pokusit se strávit další narozeniny se svou manželkou, s kterou žije už sedmapadesát let.

Randy otevřel e-mail. Obsahoval jedinou řádku textu: Myslím, že by se mu líbilo tohle. Následoval odkaz. Žádné „Milý Randalle“ nebo „Líbá máma“ jako jindy. Jeho matka si na neosobní podobu elektronického sdělení zatím nezvykla. Její zprávy mají podobu dopisu s řádným oslovením a úvodním odstavcem o počasí, následuje hlavní sdělení a na závěr formální rozloučení.

Randy se zakabonil. Máma by možná měla zajít na psychoterapii.

Klikl na odkaz, aniž by ho prozkoumal podrobněji. Na obrazovce se objevila stránka Amazonu se zdvořilým oznámením, že hledaný předmět nebyl nalezen.

Randy zakroutil hlavou. Máma je pravděpodobně maličko popletená. Podle všeho už nezvládne ani jednoduchý úkon „vyjmout-vložit“.

Vypnul počítač a z věšáku na dveřích vzal bundu. Než došel k výtahům, mámin e-mail pustil z hlavy.

Škodlivý software osvobozený Randyho neopatrným kliknutím na odkaz si během několika milisekund našel cíl: nechráněnou bezpečnostní skulinku v nedávno aktualizovaném ovladači barevné tiskárny v kopírovací místnosti. Než se Randyho stroj vypnul, virus napadl každý zapnutý počítač připojený k tiskárně.

Když si Randy přivolal výtah, zákeřný software už číhal na pracovním stole vedoucího pracovníka velínu, Hermana Moisona.

V 18:45 se Moison jako každý večer před odchodem domů přihlásil do řídicího systému elektrárny, která se tyčila za oknem jeho kanceláře. Prostudoval obrazovku dispečerského řízení a sběru dat SCADA se stavem a operačními parametry všech šestadvaceti generátorů zásobujících elektřinou převážnou část národní elektrické sítě oblasti Středozápadu Spojených států amerických.

Herman spokojeně přikývl. Všem číslům úplně nerozuměl, nicméně soustava červených a zelených kódů mu to ulehčovala. Zelená je dobrá; červená špatná. Elektrony proudí správným směrem, jak s oblibou říkají zdejší inženýři. Všiml si, že generátor číslo 24 je dosud vypnutý a v režimu údržby.

Obrazovka blikla. Naklonil hlavu ke straně. Na displeji bylo něco jinak, ale nedokázal přesně určit co. Barevné kódování se nezměnilo, a tak usoudil, že je všechno v pořádku. Má za sebou dlouhý den. Kdyby se přes noc něco přihodilo, inženýři by mu zatelefonovali.

Při odchodu z kanceláře Herman zhasl. Místnost zalévalo jen namodralé světlo počítačového monitoru.

Škodlivý software, který pronikl do systému SCADA, splnil instrukce pro první část svého datového obsahu: posunul systém značení generátorů o jednu číslici. Veškeré povely určené pro generátor číslo 1 tedy proběhnou u generátoru číslo 2 a tak dále.

Dispečer následující směny Dustin Taft se uvelebil na židli s hrnkem čerstvě připravené kávy. Po posledním jednání s odbory teď zaměstnanci elektrárny pracují čtyři dny v týdnu při dvanáctihodinových směnách. Chvíli trvalo, než si zvykl, ale nakonec se mu to zalíbilo. Pravidelný třídenní víkend je příjemný bonus.

„Šéfe směny,“ zavolal na něj jeden z operátorů. „Tým údržby žádá o odstranění tagů u generátoru číslo dvacet čtyři.“

Taft přisvědčil. „Povoluje se. Test provedeme, až skončí večerní špička.“ Mezi pátou a desátou večer obvykle stoupne spotřeba energie až o dvacet procent. Souvisí to se zapínáním televizorů. V létě, kdy běží klimatizace, je zátěž ještě vyšší.

Jejich zákazník, Středozápadní distribuce energie, loni instaloval kompletní inteligentní sítě umožňující v reálném čase přístup k datům o spotřebě energie v celém systému. Vylepšení umožnilo rozvodné síti regulovat dodávku rychleji, avšak období kolem večeře je stále stejně kalamitní. Když lidi chtějí víc energie, Taft vyrobí víc elektronů; prostý zákon poptávky a nabídky.

„Tagy odstraněné, šéfe,“ hlásil operátor. „Jsme připraveni na test. Stačí zavelet.“

„Rozumím.“ Taft se zahleděl na monitor. „Co nevidět budeme potřebovat víc šťávy. Spustíme do chodu třiadvacítku.“

Operátor, místní mládenec a bývalý mariňák, pokyn zopakoval a naťukal do klávesnice sled příkazů. „Spouštím do chodu třiadvacítku.“

Taft ucítil pod nohama neurčité zadunění. Otřásla se okna. Na jeho monitoru se rudě zablesklo.

„Co se to, sakra, stalo?“ Taft se prudce otočil na židli. „Cos to udělal?“

Operátorův obličej zalévala jasně červená záře z obrazovky jeho počítače. „Ne-nevím… Jenom jsem –“

Taft vrhl pohled na přenos z bezpečnostní kamery z podlaží s generátory. Trvalo mu zhruba sekundu, než si uvědomil, že se dívá na obrázek natočený na bok. Přístroj se zřejmě vychýlil z držáku.

Výbuch. Okamžitě to zavrhl. V moderní elektrárně to není možné…

Obrazovku vyplnil vířící dým nebo prach, jako by ho provokoval k odhalení původu úkazu. Přiblížil obličej k monitoru, až se ho skoro dotýkal nosem, a polohlasně a nevěřícně mumlal mantru „Ne, ne, ne, ne …“

V oponě dýmu se vytvořila trhlina a Tafta se na okamžik zmocnila závrať. V prostoru, kde se předtím nalézal generátor číslo 24, byly jen trosky zkrouceného kovu a rozvalená základna. Na plošině ležela lidská těla a jeden z panelů hořel.

„Ty idiote! Pokusil ses spustit čtyřiadvacítku!“ zařval na operátora, ačkoli věděl, že to postrádá logiku. Softwarové blokovací prvky takové chybě brání. Je možné, že selhaly všechny najednou?

„Dělej něco, kurva!“ zahulákal Taft a snažil se ovládnout paniku v hlase. „Zavolej záchranku. Máme tam zraněné.“ Pravděpodobně mrtvé. Pětadvacetitunová ocelová turbína roztrhaná na smrtící granáty… Jeho mozek se vzpíral představě, co to mohlo provést s lidmi – s jeho přáteli – ve spodním patře elektrárny. Vzpomněl si na krátkou poradu před směnou. Kdo všechno tam dole je? Ani si nevzpomíná na jejich jména.

Konečně se vzpamatoval. Sáhl po telefonu na stole a strhl ho z vidlice. Celá elektrárna je vyřazená z provozu. Středozápadní distribuce musí vědět, že se v dohledné době provoz neobnoví. Zabloudil k nástěnným hodinám. Už uplynuly čtyři minuty. Je divné, že mu ještě nevolali.

Rozhovořil se ve chvíli, kdy se někdo ohlásil. „Tady je Taft z Allegheny. Hlásím výpadek. Rozsáhlá havárie. Celá elektrárna bude mimo provoz… nevím, jak dlouho. Ozvu se vám –“

„Podívejte se, Tafte. Tady máme větší průser. Celé východní pobřeží je bez proudu. Až obnovíte provoz, zavolejte nám.“

Spojení se ukončilo.

[ 1 ]

Studijní centrum kybernetické bezpečnosti Grace Hopperové

Námořní akademie Spojených států amerických,

Annapolis, Maryland

O rok později

„Třicet šest milionů lidí bez proudu včetně této školy po dobu téměř čtyřiadvaceti hodin. Čtyřicet šest obětí dopravních nehod, dvanáct mrtvých v nemocnicích bez dostatečných záložních zdrojů elektrické energie a tři mrtví při výbuchu v epicentru hackerského útoku v Rozvodných sítích v Allegheny.“

Don Riley se odmlčel a pohledem přelétl po dvanácti uniformovaných kadetech svého seminárního kurzu. Zmíněný případ zařazoval do učebních osnov pokaždé, protože ho všichni studenti zakusili na vlastní kůži, nebo aspoň znali někoho, kdo ho zažil.

Skoro všichni kadeti byli v nejvyšším, tedy čtvrtém ročníku Námořní akademie – až na dva. Kadetka Andrea Ramirezová ze třetího ročníku ho tmavýma očima pozorovala jako ostříž. Jako by si ukládala do paměti nejen jeho slova, ale každý jeho pohyb a gesto. Vedle ní seděl student prvního ročníku, čili zelenáč nebo bažant, jak svým nejmladším kolegům přezdívají starší studenti.

Účast bažanta v semináři pro pokročilé porušuje veškerá pravidla etikety Námořní akademie – ovšem Don byl neoblomný. Kadet Michael Goodwin není obyčejný zelenáč, nýbrž Donův zvláštní chráněnec.

Akademie má podobně jako všechny ostatní vyšší vzdělávací ústavy v Americe úspěšně zavedený a fungující náborový program pro sportovce. Na vyhledání a nalákání potenciálně nejlepších atletů se nikdo nerozmýšlí vydat peníze ani jiné prostředky. A Don uplatnil stejnou náborovou logiku i pro svůj studijní obor kybernetické bezpečnosti. Koneckonců právě proto ho Kybernetické velitelství Spojených států vyslalo na Akademii jako externího přednášejícího s cílem otestovat nový talent, totiž Goodwina.

Podle nejpřísnějších měřítek intelektu je Michael Goodwin génius. Podle nejpřísnějších měřítek společenských norem je v podstatě zázrak, že v téhle třídě vůbec sedí.

Goodwin sledoval Donův výklad s nehybným výrazem a jakoby zasněným pohledem. Tmavou pleť měl hladkou, bradu uvolněnou. Ten výraz však Don dobře zná. Goodwin nesní, jen pátrá po důležitých údajích.

Don si odkašlal a pokračoval. „Útok se uskutečnil prostřednictvím e-mailu odeslaného zaměstnanci na pozici středního úředníka ve správním oddělení Rozvodných sítí v Allegheny. Dotyčný klikl na odkaz, jímž si stáhl do počítače škodlivý software, který využil bezpečnostní chyby v ovladači tiskárny, z níž se infikovaly veškeré na ni napojené počítače.“

Konec ukázky

Table of Contents

ÚVOD

[ 1 ]