Cvičebnice německé gramatiky s vtipem

Díl I

Slovesa a podstatná jména

Markéta Blažejová

Připravované díly:

Cvičebnice německé gramatiky s vtipem, díl II (ostatní slovní druhy – adjektiva, zájmena, číslovky, příslovce, částice – , ustálené vazby a frazeologismy)

Cvičebnice německé gramatiky s vtipem, díl III (skladba, slovotvorba)

Copyright© 2020 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2020 by Markéta Blažejová

Copyright© 2020 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele či držitele autorských práv.

ISBN: 978-80-7482-358-9 (EPUB)

ISBN: 978-80-7482-359-6 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-360-2 (PDF na CD)

Obsah:

Seznam zkratek

Úvod

Cíl cvičebnice, díl I-III

Proč zrovna anekdoty?

Struktura souboru 3 dílů

Anekdoty jako kontext pro gramatické jevy

I. díl „Slovesa a podstatná jména“ – struktura

Cvičení

1.  Slovesa – přítomný čas, oznamovací způsob, činný rod

2.  Slovesa – budoucí čas

3.  Slovesa – rozkazovací způsob

4.  Slovesa – minulý čas, perfektum

5.  Slovesa – minulý čas, préteritum

6.  Slovesa – minulý čas, plusquamperfektum

7.  Zvratná slovesa a slovesa s rozdílem ve zvratnosti v češtině a němčině

8.  Modální slovesa (müssen, mögen, können, sollen, wollen, wissen, dürfen) – indikativ (= oznamovací způsob) přítomný čas, základní modální význam

9.  Modální slovesa – indikativ, minulý čas (préteritum a perfektum), základní modální význam

10. Modální slovesa – konjunktiv pro vyjádření podmiňovacího způsobu obecně (kromě souvětí s vedlejší větou podmínkovou – viz Díl III, Skladba, Spojky podřadicí)

11. Modální slovesa – konjunktiv i indikativ pro vyjádření domněnky a přesvědčení

12. Modální slovesa – indikativ pro vyjádření cizího mínění

13. Modální slovesa – indikativ pro vyjádření tvrzení o sobě v minulosti

14. Modální slovesa – indikativ pro vyjádření návrhu pro společnou akci

15. Modální slovesa – konjunktiv pro vyjádření výčitky/doporučení

16. Modální slovesa – konjunktiv pro vyjádření vybídnutí

17. Slovesa – konjunktivy pro vyjádření podmiňovacího způsobu v hlavní či vedlejší větě

18. Slovesa – „würde“ + infinitiv (pro vyjádření podmiňovacího způsobu v hlavní či vedlejší větě; v souvětí viz Díl III: Skladba)

19. Slovesa – konjunktivy v nepřímé řeči (pro vyjádření nezaručeného tvrzení)

20. Slovesa – příčestí minulé mimo trpný rod, perfektum a plusquaperfektum

21. Slovesa – příčestí minulé mimo trpný rod, zpodstatnělé

22. Slovesa – příčestí minulé v trpném rodě dějovém

23. Slovesa – příčestí minulé v trpném rodě stavovém

24. Slovesa – příčestí minulé v minulém infinitivu (příčestí minulé + „haben/sein“)

25. Slovesa – příčestí přítomné

26. Slovesa – příčestí přítomné zpodstatnělé

27. Slovesa – příčestí přítomné ve vazbách s “zu“

28. Slovesa – závislý infinitiv (závisející na předchozím slovese) bez „zu“

29. Slovesa – „zu“ + závislý infinitiv jednoduchý

30. Slovesa - „zu“ + závislý infinitiv složený (2 infinitivy nebo pasivní infinitiv, tj. příčestí minulé a infinitiv „werden“)

31. Slovesa – „zu“ + závislý infinitiv minulý (minulé příčestí + haben/sein)

32. Slovesa – „sein“ + „zu“ / „haben“ + „zu“ + závislý infinitiv

33. Slovesa – „um“ + „zu“ + závislý infinitiv (ve významu účelu)

34. Slovesa – „um“ + „zu“ + závislý infinitiv (ve významu účinku)

35. Slovesa – „ohne“ + „zu“ + závislý infinitiv

36. Slovesa – „statt/anstatt“ + „zu“ + závislý infinitiv

37. Slovesa – předpony odlučitelné

38. Slovesa – předpony neodlučitelné

39. Slovesa – předpony odlučitelné i neodlučitelné

40. Slovesa s předložkami

41. Slovesa většinou bez předložek s rozdílnou rekcí od češtiny

42. Podstatná jména – určení rodu podle tvaru substantiva v singuláru či plurálu

43. Podstatná jména, tvary –- mužský rod singulár

44. Podstatná jména, tvary – mužský rod plurál

45. Podstatná jména, tvary – ženský rod singulár

46. Podstatná jména, tvary – ženský rod plurál

47. Podstatná jména, tvary – střední rod singulár

48. Podstatná jména, tvary – střední rod plurál

49. Podstatná jména – volba členu: určitý člen

50. Podstatná jména – volba členu: neurčitý člen

51. Podstatná jména – zastoupená tvary neurčitého členu „einer, eine, eins“ a přivlastňovacích zájmen typu „meiner, meine, meins“

52. Podstatná jména – volba členu: nulový člen

53. Podstatná jména – národnosti a názvy obyvatel měst („-er“)

54. Podstatná jména (též zastoupena zájmeny osobními) – předložky se 4. pádem

55. Podstatná jména (též zastoupena zájmeny osobními) - předložky se 3. pádem

56. Podstatná jména (též zastoupena zájmeny osobními) – předložky se 3. či 4. pádem

57. Podstatná jména – předložky s 2. pádem

58. Podstatná jména – předložky s 2. či 3. pádem

59. Podstatná jména – předložky v ustálených spojeních bez členu; předložky v postpozici (po podstatném jménu)

60. Podstatná jména – zdvojené předložky

61. Cvičení – slovesa

62. Cvičení – podstatná jména

63. Klíč k cvičením – slovesa

64. Klíč ke cvičením – podstatná jména

O autorce

Zdroje

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Populárně naučné

Recepty

Básně

Seznam zkratek

r = der (označení u podstatných jmen rodu mužského)

e = die (označení u podstatných jmen rodu ženského)

s = das (označení u podstatných jmen rodu středního)

h. = hat (označení pro pomocné sloveso „haben“ ve 3. osobě singuláru, používané pro složené minulé časy daného slovesa, na rozdíl od pomocného slovesa „sein“)

i. = ist (označení pro pomocné sloveso „sein“ ve 3. osobě singuláru, používané pro složené minulé časy daného slovesa, na rozdíl od pomocného slovesa „haben“)

jmdm. = jemandem = někomu, někým, … (označení u sloves pojících se se 3. pádem)

jmdn. = jemanden = někoho (označení u sloves pojících se se 4. pádem)

jmd. = jemand = někdo

jmds. = jemandes = něčí

etw. = etwas = něco

zkr. = zkratka

kolokv. = kolokviální (označení stylové roviny odpovídající anglickému „colloquial“, „informal“; v češtině by přesně odpovídalo označení „výraz obecné češtiny“, což je dlouhé; „hovorový“ není užíváno z důvodu nepřesnosti)

neutr. = neutrální (označení stylové roviny odpovídající spisovnému jazyku, v němčině „Hochdeutsch“; užívá se pouze, když se výraz v českém překladu svou stylovou rovinou liší od výchozího výrazu v němčině; jedna rovina pod touto stylovou vrstvou se zde označuje „kolokviální“, jedna rovina nad ní „knižní“)

žert. = žertovně

zastar. = zastarale

hanl. = hanlivě

os. = osoba

z angl. = z angličtiny

z franc. = z francouzštiny

z lat. = z latiny

histor. = historicky

Rak. = Rakousko

Švýc. = Švýcarsko

stol. = století

n. l. = našeho letopočtu

př. n. l. = před naším letopočtem

Úvod

Cíl cvičebnice, díl I-III

Předkládaná příručka je určena těm, kteří chtějí zkusit něco netradičního a spojit příjemné s užitečným: zopakovat si nejdůležitější výzvy německé gramatiky a zároveň se pokud možno přitom bavit. Nabízí se jim proto sbírka německých anekdot uspořádaných podle gramatických jevů. Každá anekdota je opatřena německo-českým minislovníčkem pro usnadnění porozumění.

Proč zrovna anekdoty?

Usměje-li se občas čtenář-student při četbě anekdot, nebo dokonce zasměje-li se nahlas, bude jednoho z hlavních cílů cvičebnice dosaženo. Smích je prostě příjemný. Čtenář si nemusí uvědomovat, že smích je také zdravý.

Smějeme-li se, vytvářejí se v těle intenzivněji tzv. hormony štěstí, nálada nepozorovaně stoupá, přináší se oživení do fyzického těla. Rozpohybuje se bránice a dalších přes 130 svalů, orgány v dutině břišní jsou lépe masírovány, zlepšuje se trávení, spalují se také tudíž intenzivněji kalorie. Úsměv a smích přispívají – jak známo – k uvolnění fyzickému i psychickému, jsou lékem, který je nám stále k dispozici, přitom se na něm nemůžeme stát závislými. Při smíchu se v těle povzbuzuje produkce látek, které tiší bolest a rovněž těch, které působí protizánětlivě a vyrovnávají krevní tlak. Naše imunita dostává povzbuzení. Smích podporuje také kreativitu.

Laskavý humor má samozřejmě též kladný sociální dopad, má potenciál tmelit společenství, ukazuje problémy z jiné perspektivy, ulamuje jejich hrot, odlehčuje vážná témata. Upřímný smích a úsměv je bezesporu atraktivní a nakažlivý.

Jakkoli si mnohé anekdoty berou na mušku různé lidské slabosti a selhání, nejsou zde nikdy uvedeny kvůli výsměchu nositelům těchto slabostí a lapsů. Při alespoň minimální sebereflexi jsme si vědomi toho, že podobné „nehody“ či nepochopení aktérů v anekdotách by se mohly stát do jisté míry i nám. Jakýkoli pohled na různé národy, skupiny i jednotlivce je tedy použit samozřejmě v nadsázce.

Kdyby měly být ovšem do cvičebnice zařazeny anekdoty pouze s jasně laskavým humorem, nebylo by možné mnohé gramatické jevy na materiálu anekdot vůbec doložit či jen velmi omezeně.

Na závěr: Mnozí mají možná tu zkušenost, že udělat si legraci sám ze sebe a nebrat se moc vážně přináší úlevu, uvolnění, pochopení pro druhé.

Struktura souboru 3 dílů

Anekdoty jsou seskupeny do 3 dílů podle gramatických jevů. Daný jev se v každé anekdotě vyskytuje alespoň jednou, vždy tučně vyznačen.

První díl se soustřeďuje na slovesa a podstatná jména, druhý díl na ostatní slovní druhy a frazeologismy, třetí díl především na skladbu (hlavní a vedlejší věty, pořádek slov, …) a slovotvorbu.

Anekdoty jako kontext pro gramatické jevy

Předkládaná příručka je cvičebnicí, chce tedy procvičovat něco již kdysi aspoň rámcově pochopeného. Před začátkem každé nové kapitoly se doporučuje osvěžit si daný gramatický jev z běžně dostupných přehledů německé gramatiky. Pomocí krátkých textů anekdot si čtenář-student tyto jevy opakuje, uvědomuje jejich strukturu a použití. Anekdoty představují přirozené krátké kontexty těchto jevů.

Určitý gramatický jev je v každé další anekdotě nasvícen z jiného úhlu, v různých možnostech použití. Přirozený kontext gramatického jevu (samozřejmě i slov a frází) je možno označit za královnu v metodickém postupu učení se cizímu jazyku – umožňuje nám uvědomit si, jak je tento jev zasazen do svého okolí, s jakými dalšími slovy se dané slovo spojuje apod. To zase zvyšuje šanci, že jej sami pak dokážeme bezchybně aktivně použít.

I. díl „Slovesa a podstatná jména“ – struktura

Díl I. je rozčleněn do 60 kapitol podle gramatických jevů. V jejich názvech a ve vysvětlivkách se záměrně používají v naprosté většině obecně srozumitelné gramatické pojmy, ne striktně lingvistické kategorie. U obtížnějších jevů je v rámci slovníčku stručné upozornění na jejich strukturu a význam v češtině.

Podle četnosti výskytu mohly být jednotlivé jevy zdokumentovány na větším počtu anekdot, u jiných zase byl při nejlepší snaze nalezen sotva jeden či dva doklady. Byla dodržena zásada, že v každém dílu (I., II., III.) je každá anekdota uvedena pouze jednou, je tedy zařazena pouze pod jeden gramatický jev. Určitý počet anekdot z jednoho dílu je použit pro zdokumentování jiného gramatického jevu ještě v jednom dalším dílu.

V textu anekdoty jsou výrazy dokumentující daný gramatický jev zvýrazněny tučným písmem.

Ve slovníčku je uváděn většinou jen význam slova týkající se dané anekdoty. Vyčerpat všechny významy by daleko přerostlo rámec této příručky. Rovněž celá valence (předložkový aparát a pád u předmětu spojeného se slovesem) není pro stručnost vždy vypisována, především shoduje-li se němčina s češtinou.

U všech silných (obdoba nepravidelných sloves v angličtině), většinou též u pomocných sloves („haben“, „sein“, „werden“) a u sloves smíšených („rennen“, „bringen“, „denken“, …) dostává ve slovníčku čtenář kvůli jejich velkému významu v rámci celé německé gramatiky veškeré informace potřebné k aktivnímu použití klíčových slovesných tvarů těchto sloves. Ve slovníčku je tedy vždy uveden jejich obvyklý základní aparát:

- standardní infinitivní tvar, poté v závorce nezbytné tvary pro správné použití všech minulých časů a dalších slovesných forem, což je konkrétně:

- při změně v kmeni (v přítomném čase a v rozkazovacím způsobu) 3. osoba singuláru

- tvar préterita (není-li u slovesa změna v kmeni, tvar préterita je tedy prvním údajem po závorce)

- údaj o volbě pomocného slovesa „haben“ či „sein“ („h. = hat“, „i. = ist“) pro složené minulé slovesné tvary, tedy perfektum a plusquamperfektum

- příčestí minulé

Tedy např. silná slovesa:

verstoβen (verstöβt, verstieβ, h. verstoβen) gegen etw. = porušit něco

heiβen (hieβ, h. geheiβen) = jmenovat se; znamenat

durch/geben (gibt durch, gab durch, h. durchgegeben) etw. = hlásit/vysílat něco (zprávu v rádiu/rozhlase, …)

an/gehen (ging an, i. angegangen) jmdn./etw.= týkat se někoho/něčeho

Smíšená slovesa:

rennen (rannte, i. gerannt) = běžet, utíkat

bringen (brachte, h. gebracht) = přinést

Údaje „jmdn./etw.“, „jmdm./etw.“ apod. jsou v jazykové literatuře běžně používané zkratky pro informaci, že se sloveso musí vyskytovat s předmětem (tzv. předmětové, tranzitivní sloveso), a to ve 4. pádě („jmdn./etw. = jemanden/etwas = někoho/něco“), 3. pádě („jmdm. = jemandem = někomu, někým, …“), 2. pádě („jmds. = jemandes = něčí, …“) Údaje „jmdn.“, „jmdm.“ ukazují, že se dané sloveso jednak pojí s životnými předměty, a také, že předmět je ve 3., resp. 4. pádě; pojí-li se sloveso pouze s neživotným podmětem, je uvedeno jen „etw.“

Lomítko uprostřed slova se používá u sloves mezi odlučitelnou předponou a kmenem slovesa („durch/geben“, „an/gehen“, …). To se projevuje např. ve tvarech „durchgegeben“, „durchzugeben“, „gab durch“.

Lomítko mezi slovy se používá následovně:

Odděluje-li pouze dvě slova, před a po lomítku se nevynechává mezera. Je-li alespoň na jedné straně lomítka výraz obsahující více než jedno slovo, před a po lomítku je mezera. Např.:

nehmen (nimmt, nahm, h. genommen) = brát/vzít (si)

verfluchte Scheiβe! (hrubě) = do prdele!, zatraceně/sakra! (kolokv.)

Er wird sofort eingelassen. = Hned je vpuštěn / ho vpustí dovnitř. (trpný rod dějový)

kein Schwiegersohn in Sicht = žádný zeť na obzoru / v dohledu

Du hast zu ihm gesagt, er könne sich zum Teufel scheren. (kolokv.) = Řekl jsi mu, že může jít k čertu / ať se jde bodnout / ať jde do háje.

U slabých sloves jsou v závorce uvedeny většinou další informace jen při používání pomocného slovesa „sein“, které je u těchto sloves neobvyklé, tedy např.:

begegnen (begegnete, i. begegnet) jmdm./etw. = potkat někoho, setkat se s někým/něčím.

Pokud jde o podstatná jména, uvádí se další informace o skloňování v závorce za 1. pádem singuláru (2. pád singuláru a 1. pád plurálu) u slabých mužských podstatných jmen:

r Zeuge (-n, -n) = svědek

r Staat (-es, -en) = stát

či mnohdy tehdy, vyskytuje-li se dané podstatné jméno v anekdotě ve tvaru, z něhož by nevyplývalo jasně, o jaký typ skloňování se jedná či jaký je základní tvar 1. pádu singuláru. Rovněž u neobvyklých typů skloňování jsou informace uvedeny, např.:

r Name (-ns, -n) = jméno

Je-li za německým výrazem v závorce použito nějaké označení stylistické roviny apod., platí rovněž pro český výraz či české výrazy následující po rovnítku. Není-li použito žádné označení, znamená to, že výraz v němčině je stylisticky neutrální. Pak i všechny stylisticky neutrální české ekvivalenty nemají u sebe žádné další označení. Jsou-li českými ekvivalenty výrazy lišící se od německého výrazu stylistickou rovinou, je na to upozorněno za příslušným ekvivalentem v závorce. Příklady:

verwirren jmdn. = zmást/poplést/spést někoho, zblbnout někoho (kolokv.)

er spritzt (kolokv.) = píchá si (drogy)

s Arschloch (hrubě) = hajzl, svině, smrad

ab/werfen (wirft ab, warf ab, h. abgeworfen) = shodit, odhodit, svrhnout (knižně, např. břímě)

Jetzt sind wir quitt. (kolokv.) = Teď jsme si kvit., Teď jsme vyrovnaní. (neutr.)

r Hexenschuss (kolokv.) = houser, ústřel/lumbago (neutr.)

Za názvem každé anekdoty následuje pro velmi hrubou orientaci identifikace jazykové obtížnosti anekdoty (dva stupně: I, II). Rozlišovacím hlediskem pro obtížnost II je např. hojnější výskyt konjunktivů, nepřímé řeči, frazeologismů, perfekta v pasivu, složitějších souvětí, méně frekventovaných spojek apod., či kombinace těchto jevů. Čím delší anekdota, tím bývá logicky i množstvím použité slovní zásoby většinou obtížnější.

Cvičení

Za hlavní částí následuje krátká ochutnávka několika cvičení k hlubšímu osvojení některých gramatických partií pojednaných v knize. V části věnované slovesům jde ponejvíce o cvičení obtížnosti II, u podstatných jmen o obtížnost I. Za cvičeními následuje Klíč s řešeními.

Díl I – Hlavní část

Slovesa a podstatná jména

1.  Slovesa – přítomný čas, oznamovací způsob, činný rod

Zwar nicht typisch, aber wahr (I)

Es hat geknallt. Die junge Frau lässt ihren Wagen abschleppen. In der Autowerkstatt sieht sich der Meister das Blech fassungslos an.

Konec ukázky

Table of Contents

Seznam zkratek

Úvod

Cíl cvičebnice, díl I-III

Proč zrovna anekdoty?

Struktura souboru 3 dílů

Anekdoty jako kontext pro gramatické jevy

I. díl „Slovesa a podstatná jména“ - struktura

Cvičení

1. Slovesa - přítomný čas, oznamovací způsob, činný rod

64. Klíč ke cvičením - podstatná jména

O autorce

Další knihy nakladatelství VIKING

Cizí jazyky