Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

KLINICKÁ FARMACIE II

Vedoucí autorského kolektivu:

Prof. RNDr. Jiří Vlček, CSc.

PharmDr. Magda Vytřísalová, Ph.D.

Autorský kolektiv:

Prof. MUDr. Jiří Beran, CSc.

PharmDr. Petr Červený, Ph.D.

MUDr. Daniel Driák, Ph.D.

MUDr. Petr Dušek, Ph.D.

Doc. MUDr. Otakar Keller, CSc.

MUDr. Irena Krčmová, CSc.

MUDr. Radek Kroupa, Ph.D.

Prof. MUDr. Milan Lukáš, CSc.

MUDr. Jolana Marková

Prof. MUDr. Vladimír Palička, CSc., Dr.h.c.

Prof. MUDr. Jan Roth, CSc.

MUDr. PharmDr. Kamil Rudolf, Ph.D.

Doc. MUDr. František Salajka, CSc.

MUDr. Ondřej Sláma, Ph.D.

MUDr. Jiří Šedo

MUDr. Ivan Tůma, CSc.

Prof. MUDr. Jiří Vorlíček. CSc.

PharmDr. Magda Vytřísalová, Ph.D.

Prof. MUDr. Rostislav Vyzula, CSc.

Recenzenti:

PharmDr. Pavel Grodza

Prof. RNDr. Dr.h.c. Jaroslav Květina, DrSc.

PharmDr. Josef Suchopár

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Vydání knihy finančně podpořila Česká farmaceutická společnost ČLS JEP (www.cfs-cls.cz).

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5469. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Olga Kopalová

Sazba a zlom Jan Šístek

Počet stran 256

1. vydání, Praha 2014

Tisk Centrum s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2014

obrázky dodali autoři

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2014

ISBN 978-80-247-4532-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9155-5 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9156-2 (ve formátu EPUB)

Věnování

Druhý díl Klinické farmacie bychom rádi věnovali jako vzpomínku na naši kolegyni PharmDr. Lenku Práznovcovou, Ph.D., která byla velkou obhajovatelkou klinické farmacie a která si uvědomila, že je nutné tento obor podporovat nejen v oblasti výzkumu a rozvojem didaktických metod, ale nalézat pro něj i společenskou podporu napříč různými zdravotnickými odbornostmi a v prostředí profesní komory. Díky svým bohatým společenským kontaktům v tuzemsku a zahraničí propagovala klinickou farmacii a pomáhala tomu, aby se klinická farmacie v České republice nestala oblastní záležitostí, ale zapadala do celého hnutí rozvoje klinické farmacie a farmaceutické péče. Byla totiž i nadšenou podporovatelkou rozvoje farmaceutické péče v České republice. Založila a garantovala předmět farmaceutická péče na Farmaceutické fakultě Univerzity Karlovy v Hradci Králové. Uvědomila si, že klinická farmacie a farmaceutická péče mají stejné nástroje, kterými maximalizují účinek a minimalizují rizika, ale zkušený klinický farmaceut má výhodu v lepší zpětné vazbě a přesnějších informacích o pacientovi a jeho nemocech, procesech léčení a o záměrech lékaře. Přínos Lenky Práznovcové pro klinickou farmacii byl i v tom, že umožnila, aby byly do konceptu farmaceutické péče implementovány zásady klinické farmacie. I díky ní se stala katedra sociální a klinické farmacie průkopníkem v moderním pojetí, kde dobrá znalost klinické farmacie a jejích nástrojů musí být vedle efektivní komunikace dalším důležitým požadavkem na oborníka, který farmaceutickou péči poskytuje.

Se vzpomínkou na usměvavou kolegyni plnou tvůrčího elánu a entuziasmu pro klinickou farmacii a farmaceutickou péči

Editoři monografie – Jiří Vlček a Magda Vytřísalová

Seznam autorů

Prof. MUDr. Jiří Beran, CSc.

Centrum očkování a cestovní medicíny, Poliklinika II, Hradec Králové

PharmDr. Petr Červený, Ph.D.

Ústavní lékárna FN Plzeň-Bory

MUDr. Daniel Driák, Ph.D.

Gynekologicko-porodnická klinika 1. lékařské fakulty UK a Nemocnice Na Bulovce

MUDr. Petr Dušek, Ph.D.

Neurologická klinika a Centrum klinických neurověd, 1. lékařská fakulta UK a Všeobecná fakultní nemocnice v Praze

Doc. MUDr. Otakar Keller, CSc.

Neurologická klinika Fakultní Thomayerovy nemocnice s poliklinikou a Institut postgraduálního vzdělávání ve zdravotnictví, Praha

MUDr. Irena Krčmová, CSc.

Ústav klinické imunologie a alergologie Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

MUDr. Radek Kroupa, Ph.D.

Interní gastroenterologická klinika, Fakultní nemocnice a Lékařská fakulta MU Brno

Prof. MUDr. Milan Lukáš, CSc.

Klinické a výzkumné centrum pro zánětlivá a střevní onemocnění ISCARE Lighthouse a.s., Ústav klinické biochemie a laboratorní diagnostiky 1. lékařské fakulty UK, Praha

MUDr. Jolana Marková

Neurologická klinika Fakultní Thomayerovy nemocnice s poliklinikou a Institut postgraduálního vzdělávání ve zdravotnictví, Praha

Prof. MUDr. Vladimír Palička, CSc., Dr.h.c.

Osteocentrum, Ústav klinické biochemie a diagnostiky Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

Prof. MUDr. Jan Roth, CSc.

Neurologická klinika a Centrum klinických neurověd, 1. lékařská fakulta UK a Všeobecná fakultní nemocnice v Praze

MUDr. PharmDr. Kamil Rudolf, Ph.D.

Katedra sociální a klinické farmacie Farmaceutické fakulty UK, Hradec Králové a II. interní gastroenterologická klinika Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

Doc. MUDr. František Salajka, CSc.

Plicní klinika Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

MUDr. Ondřej Sláma, Ph.D.

Klinika komplexní onkologické péče, Masarykův onkologický ústav Brno

MUDr. Jiří Šedo

Klinika komplexní onkologické péče, Masarykův onkologický ústav Brno

MUDr. Ivan Tůma, CSc.

Psychiatrická klinika Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

Prof. MUDr. Jiří Vorlíček, CSc.

Klinika komplexní onkologické péče, Masarykův onkologický ústav Brno

PharmDr. Magda Vytřísalová, Ph.D.

Katedra sociální a klinické farmacie Farmaceutické fakulty UK, Hradec Králové

Prof. MUDr. Rostislav Vyzula, CSc.

Klinika komplexní onkologické péče, Masarykův onkologický ústav Brno

1 Bronchiální astma

MUDr. Irena Krčmová, CSc.

Ústav klinické imunologie a alergologie Lékařské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové

PharmDr. Magda Vytřísalová, Ph.D.

Katedra sociální a klinické farmacie Farmaceutické fakulty UK, Hradec Králové

1.1 Úvod a charakteristika

Bronchiální astma je chronické zánětlivé onemocnění dýchacích cest, v němž se účastní mnoho buněk a buněčných působků. Chronický zánět způsobuje průvodní zvýšení průduškové reaktivity, která vede k opakovaným epizodám pískotů při dýchání, dušnosti, tlaku na hrudi a kašle, převážně v noci a časně nad ránem. Tyto stavy jsou obvykle provázeny rozsáhlou, ale proměnlivou bronchiální obstrukcí, která je často reverzibilní, ať již spontánně či po léčbě. Uvedená definice vychází z dokumentu GINA (Globální iniciativa pro astma), který je významným mezinárodním doporučením v péči o astma a bývá pravidelně inovován dle vývoje medicíny založené na důkazech.

Průduškové astma je nejčastější chronickou nemocí v dětství a jednou z nejvýznamnějších chronických nemocí dospělého věku. Jedná se o celoživotní onemocnění s velmi variabilním průběhem. I když se přibližně u poloviny pacientů rozvine astma v dětském věku, choroba může vzniknout kdykoliv v průběhu života. Není výjimečné nově diagnostikovat astma i v seniorském věku. Příznaky astmatu vedou k omezení aktivit pacientů, absenci v zaměstnání, ve škole, k návštěvám na lékařské pohotovosti a ke snížení kvality života.

1.2 Epidemiologie

Dle současných populačních dat trpí bronchiálním astmatem až 300 milionů lidí a dle vývojových trendů do roku 2025 bude ve světě 400 milionů astmatiků. V české populaci je předpokládáno více než 800 000 astmatiků. Toto číslo není pravděpodobně konečné, je odhadováno, že stále zůstává přibližně 300 000 astmatiků nediagnostikováno.

Vystupňované příznaky mají zejména astmatici s obtížně léčitelným astmatem (tzv. OLA), kterých je v české populaci 50 000–80 000. Přesto je úmrtnost na astma v ČR poměrně nízká, v posledních 10 letech se pohybuje kolem 1/100 000 obyvatel. Přibližně 2/3 případů bronchiálního astmatu jsou alergického původu. Ač jsou u těžkého astmatu v kaskádě imunologických dějů předpokládány i další mechanismy, bylo prokázáno, že více než 50 % těžkých astmatiků má pozitivní kožní testy na běžné vdechované alergeny.

1.3 Etiopatogeneze

Rizikové faktory pro vznik astmatu lze rozdělit na faktory hostitele a faktory prostředí. Terén, který jedince činí rizikovým ke vzniku astmatu, je charakteru polygenního. Oblasti chromozomů, které obsahují geny ke vnímavosti k astmatu, se týkají genetické kontroly imunitní odpovědi (HLA systém) a produkce prozánětlivých cytokinů, genetické dispozice k atopii a k hyperreaktivitě dýchacích cest. Mezi faktory hostitele lze zařadit i pohlaví a věk jedince (v dětství je astma častější u chlapců, v dospělosti u žen). Nověji byla zařazena mezi vnitřní rizikové faktory i obezita. Z faktorů prostředí jsou za nejvýznamnější příčinu astmatu považovány alergeny a profesní látky, které jsou schopny v první fázi senzibilizovat dýchací cesty a následně udržovat bronchiální astma v aktivní formě.

Nárůst alergických onemocnění dýchacích cest je pozorován zejména v industrializovaných zemích. Expozice dopravě, zvláště výfukovým plynům naftových motorů, může být příčinou zesílení odpovědi vůči alergenům. Pozornost je věnována synergickému účinku dieselových částic v kombinaci s pylovými a roztočovými alergeny, neboť mohou na svém povrchu vázat alergeny a hrát tak roli potenciálních nosičů se zvýšením depozice v plicích. Tyto partikule (v anglosaské literatuře užívaná zkratka DEP – Diesel Exhaust Particles) jsou schopny samy o sobě či v kombinaci s alergenem působit jako induktor imunitní odpovědi se zvýšením slizničního IgE a nárůstem zánětlivé buněčné odpovědi. Současně se zvýšením hygienické životní úrovně nechtěně potlačujeme vliv mikrobů na dozrávání a stimulaci našeho imunitního systému. Výrazně negativně se projevuje kouření matek jak v období před porodem, tak i v období dětství alergického dítěte. Tabákový kouř obsahuje více než 4500 sloučenin a znečišťujících látek a pasivní kouření zvyšuje riziko onemocnění dýchacích cest. V rozvoji se uplatňuje řada dalších podpůrných vlivů, jako převaha života v interiérech, chov domácích „miláčků“, virové infekce, chemické škodliviny, nové druhy potravin a další.

Dominujícím etiologickým agens u dětí jsou patrně respirační syncytiální viry. Jako nezávislý rizikový faktor pro perzistenci či relaps potíží se ukázala být senzitizace na roztoče domácího prostředí, bronchiální hyperreaktivita, ženské pohlaví a kouření (aktivní či pasivní).

Až u 20 % dospělých nemocných se středně těžkým až těžkým astmatem mohou být exacerbace vyvolány reakcí na kyselinu acetylsalicylovou (ASA) a ostatní nesteroidní protizánětlivé léky (NSAID). Jedná se o neselektivní antiflogistika, jež inhibují cyklooxygenázu typu 1 (aspirinem indukované astma – AIA). Typický vznik prvních obtíží je mezi 30. a 40. rokem věku, častěji u žen. Současný výskyt senzitivity na ASA, astmatu a perzistující rinosinusitidy s nosní polypózou a eozinofilií se označuje jako aspirinová trias. Po aplikaci ASA (či NSAID) se rozvine během 1–3 hodin typický průběh – nejprve se objeví příznaky ve formě profuzní rinorey, nazální kongesce, konjunktivální iritace a šarlatového erytému hlavy a krku. Následně nastupuje dušnost. Stav se může vystupňovat do šoku, ztráty vědomí či respirační zástavy. V krvi je výrazná eozinofilie. Je významným rizikem, že tyto léky jsou obsaženy i v různých volně prodejných přípravcích a analgeticko-antipyretických směsích.

Zevní faktory podporují u predisponovaných jedinců vnímavost ke vzniku astmatu, následně jsou příčinou perzistujících příznaků či exacerbací. Exacerbace astmatu často způsobují nejen alergenní podněty, ale taktéž nespecifické podněty jako respirační infekce, tělesná námaha a hyperventilace, změny počasí, emoční vypětí a další.

1.4 Klinická manifestace

Pro astmatického pacienta jsou typické opakované stavy dušnosti, provázené pískoty na hrudníku, sevření na hrudi. Astmatik občas uvádí pocit „kamene“ na hrudi. Tyto potíže se často objevují v noci – často mezi 2.–4. hodinou noční – nebo k ránu. Klinický obraz však nemusí být vždy typický – někdy má nemocný jediný příznak – suchý, dráždivý kašel či perzistující pokašlávání. Pro astma je charakteristická velká variabilita příznaků. Někdy může být obraz astmatu velmi nenápadný, nemocný udává únavu, pocit nevýkonnosti.

Pokud není astmatický zánět potlačen a astma není zcela pod kontrolou, může dojít k projevům astmatu s vazbou na fyzickou zátěž (tzv. astma vyvolané námahou, EIA – exercise-induced asthma). K obtížím může dojít v časné fázi astmatické odpovědi po 6–10 minutách fyzické zátěže či do 10–15 minut po ukončení fyzické zátěže. Asi 10 % astmatiků má pozdní astmatickou odpověď na fyzickou námahu po několika hodinách. Hlavním spouštěcím mechanismem je zúžení průdušek na podkladě vysušení a ochlazení dolních dýchacích cest při hyperventilaci v průběhu tělesné zátěže.

Alergický typ astmatu není v klinickém nálezu osamocen, je často provázen alergickou rýmou, popřípadě s převahou v dětském věku atopickou dermatitidou.

Akutní exacerbace bronchiálního astmatu je závažný stav, který je klinicky definován progresivním zhoršením dechových potíží, kašle, pískotů a tísně na prsou. Může dosahovat různé intenzity potíží, od lehkých exacerbací až po těžké, život ohrožující stavy. Jako klíčové se z hlediska vedení a úspěšnosti terapie ukazuje včasná diagnostika hrozící exacerbace.

V mezidobích stabilizace stavu může být astmatik zcela bez příznaků, kdy objektivní nález je zcela v normě.

Astma je nejčastější chronickou nemocí v graviditě. Uvádí se, že u gravidních astmatiček se u třetiny astma zlepší, u třetiny nezmění a u třetiny zhorší. U gravidních astmatiček, které jsou pod kontinuálním odborným dohledem alergologa či pneumologa, se astma udržuje stabilizované. Ke zhoršování dochází především neodborným zásahem, kdy je po zjištění gravidity doporučeno těhotné ženě vysadit veškeré léky včetně preventivních antiastmatik. Ke zhoršení astmatu dochází zejména mezi 24.–36. týdnem gravidity. Do tří měsíců po porodu se astma vrací u tří čtvrtin žen k předchozímu stavu. Astma pod nedostatečnou kontrolou přináší pro matku i plod daleko větší rizika než jakákoliv farmakoterapie astmatu, včetně léčby systémovými kortikosteroidy.

1.4.1 Komplikace

Neléčené nebo špatně léčené astma může způsobit řadu rizik a komplikací.

a) Remodelace dýchacích cest je definována jako zvýšená depozice kolagenu ve stěně dýchacích cest, zmnožení hladkých svalových a hlenotvorných buněk a neovaskularizace sliznice dýchacích cest. Předpokládá se, že uvedený fenomén úzce souvisí se zánětlivým procesem probíhajícím ve stěně dýchacích cest, a to zejména v souvislosti s aktivitou eozinofilních granulocytů a s produkcí transformujícího růstového faktoru β (TGF-β). Histologicky je potvrzena remodelace již ve velmi časných stadiích astmatu i dětského věku.

Postupující remodelace dýchacích cest je posléze spojena s: b) progresivním zhoršováním plicních funkcí, c) rozvojem plicní hypertenze, d) rozvojem chronického cor pulmonale a e) zhoršením kvality života pacientů.

1.5 Diagnostika

Základem diagnózy zůstává rodinná a osobní anamnéza. Dobře provedená anamnéza dokáže u většiny případů stanovit jak diagnózu astmatu, tak s velkou pravděpodobností jeho tíži. S pacientem hned v počátku diagnostiky pohovoříme o rodinných chorobách, jeho předchorobí, vývoji a příznacích onemocnění, soustředíme se na možné zevní faktory jak v jeho okolí, tak v profesním životě. Posoudíme vliv onemocnění na kvalitu života.

Fyzikální vyšetření nemusí být u pacientů s intermitentními či lehkými projevy vůbec přínosné. Na druhé straně může chybět i u nemocných s emfyzémem, který omezuje přenos zvuků. Pískoty a vrzoty jsou poslechově zřetelné pouze u pacientů s aktivovaným bronchiálním astmatem. U nemocných s chudým poslechovým nálezem může být přínosem poslech plic při manévru usilovného výdechu.

Potvrzení diagnózy přinese vyšetření plicních funkcí. Zlatým standardem je spirometrické vyšetření metodou smyčky průtok/objem. Můžeme zjistit obstrukční ventilační poruchu, která je charakterizována snížením poměru FEV_1/VCmax (usilovně vydechnutý objem za 1. sekundu /maximální vitální kapacita plic) pod 75 % (resp. 70 % u pacientů nad 70 let), případně i poklesem FEV_1 pod 80 % náležité hodnoty. K orientačnímu sledování (i pro domácí monitorování) je vhodný vrcholový výdechový průtok (PEF), jehož hodnota je u bronchiální obstrukce rovněž snížená. Obstrukce je u astmatu reverzibilní (kromě nejtěžších stadií s fixovanou obstrukcí), což potvrdíme bronchodilatačním testem. Při standardním bronchodilatačním testu podáváme pacientovi 400 mg salbutamolu (nejlépe přes inhalační nástavec – spacer). Spirometrii opakujeme po 20–30 minutách. Za signifikantní pozitivitu je považováno zlepšení hodnoty FEV_1 a/nebo FVC (usilovná vitální kapacita, Forced Vital Capacity) ≥ 12 % a zároveň v absolutní hodnotě o 200 ml. V závěru hodnocení testu by mělo být uvedeno, že obstrukce je plně reverzibilní. Pokud je změna parametrů hraniční, vyjádříme klinické konsekvence (částečná reverzibilita). Bronchodilatační test je vhodné provést u suspektního pacienta i při normálních ventilačních hodnotách, neboť může mít své osobní hodnoty nad populačními.

Pokud podezření na astma dle klinických projevů dále trvá, zjistíme přítomnost hyperreaktivity dýchacích cest pomocí bronchokonstrikčního testu při inhalaci nespecifického agens (nejčastěji metacholin).

Přínosným a relativně novým vyšetřením je vyšetření oxidu dusnatého (NO) ve vydechovaném vzduchu – tzv. FeNO (objemová frakce NO ve vydechovaném vzduchu, Fractional Exhaled Nitric Oxide). Oxid dusnatý je u astmatiků s eozinofilním typem zánětu (pokud není pod kontrolou) zvýšen. Suspektní jsou již hodnoty nad 35 ppb (tzv. parts per billion – tj. detekující jednu molekulu na miliardu ostatních). Vyšetření oxidu dusnatého u léčených pacientů je významným nástrojem monitorování eozinofilního zánětu s vazbou na protizánětlivou léčbu.

Alergologické vyšetření objasní podíl alergie u astmatu. Provedení kožních (prick) testů standardizovanými alergeny, popřípadě doplněné stanovením sérových hladin specifických IgE protilátek, pomůže zjistit rizikové faktory a spouštěče astmatu. Pozitivní nálezy je potřeba potvrdit rozborem pacientovy anamnézy. Pouhé stanovení hladiny celkového IgE v séru nemá pro diagnózu alergie zásadní význam. U profesního astmatu je k určení kauzality nezbytné provést expoziční test na pracovišti či specifický bronchoprovokační test s podezřelou látkou. Alergologické vyšetření by mělo být provedeno u každého pacienta s podezřením na astma.

Pozornost si zaslouží nejčastější komorbidita astmatu – alergická rýma. Rýma často předchází rozvoji průduškového astmatu. U pacientů s perzistující rýmou by mělo být nejméně 1x ročně provedeno spirometrické vyšetření k včasnému odhalení bronchiální obstrukce (někdy rovněž u klinicky němého pacienta).

V prvním roce života je diagnostika onemocnění velmi komplikovaná vzhledem k nemožnosti provést validní funkční vyšetření plic a opírá se tak zejména o anamnézu hvízdavého dechu, kašle a neprospívání dítěte. Obecně lze říci, že uvedené potíže (zejména hvízdavý dech) postihují většinu dětí. U dětí mladších pěti let by diagnóza astmatu měla být založena z velké části na klinickém úsudku, zhodnocení příznaků a fyzikálních nálezů. Spolehlivou cestou může být (stejně jako u dospělých pacientů) terapeutický test. Prognostický význam mají rodinná anamnéza astmatu (a/nebo atopické dermatitidy) a přítomnost atopického ekzému u malého dítěte s respiračními příznaky. Mezi 4. a 5. rokem jsou děti již schopny naučit se používat výdechoměr. U některých dětí s astmatem se potíže objevují ve spojitosti s námahou. V tomto případě je vhodné provést zátěžový test. V klinické praxi je dobře proveditelný šestiminutový test během ve spojení s měřením bronchiální obstrukce. Čím je dítě mladší, tím je větší pravděpodobnost, že příčinou opakovaných pískotů je jiná diagnóza. Cystická fibróza, syndrom primární ciliární dyskineze, primární imunodeficity, vrozená srdeční onemocnění, vrozené malformace dolních dýchacích cest a recidivující aspirace mléka či cizího tělesa – to vše může být příčinou opakovaných pískotů.

1.5.1 Diferenciální diagnóza

Nejobtížnější bývá odlišení astmatu od chronické obstrukční plicní nemoci (CHOPN), pro kterou je ale typický trvalý, zhoršující se charakter potíží, ireverzibilita a progrese zjištěné bronchiální obstrukce. U dětí je třeba vždy myslet na aspiraci cizích těles. Do diferenciálně diagnostických úvah je taktéž třeba zahrnout tzv. pseudoastma, nejčastěji způsobené dysfunkcí hlasových vazů (VCD – Vocal Cord Dysfunction). Podíl námahové dušnosti bývá kromě ischemické choroby srdeční někdy mylně přičítán nadváze či netrénovanosti. Kromě pátrání po dalších plicních postiženích (bronchiektázie, intersticiální plicní choroby, bronchogenní karcinom, tromboembolická nemoc) bychom měli myslet i na gastroezofageální reflux, na mikroaspirace ve spánku zejména u seniorů anebo na dechové potíže způsobené sníženou pohyblivostí hrudníku u vertebrogenního algického syndromu.

1.5.2 Klasifikace astmatu

Podle subjektivních obtíží (denních a nočních), velikosti zjištěné obstrukce, její variability a četnosti užití úlevové medikace se astma klasifikovalo na jednotlivé stupně od astmatu intermitentního až po astma těžké perzistující – viz tab. 1. Tato klasifikace je v praxi stále s výhodou užívána a je kombinována s klasifikací, která uvádí úroveň kontroly nad astmatem. Astma může být pod kontrolou, pod částečnou kontrolou nebo pod nedostatečnou kontrolou – viz tab. 2.

Tab. 1 Klasifikace astmatu

stupeň

astmatu

denní

příznaky

noční

příznaky

exacerbace

plicní

funkce

denní

variabilita

beta₂-sympatomimetika s rychlým nástupem účinku

1. stupeň

intermitentní

< 1x týdně

≤ 2x měsíčně

krátké

FEV₁ ≥ 80 %

PEF ≥ 80 %

< 20 %

< denně

2. stupeň

lehké

perzistující

> 1x týdně

< 1x denně

> 2x měsíčně

vlivy na denní

aktivity

a spánek

FEV₁ ≥ 80 %

PEF ≥ 80 %

20–30 %

< denně

3. stupeň

středně těžké

perzistující

denně

> 1x týdně

narušení běžné denní činnosti

a spánku

FEV₁ 60–80 %

PEF 60–

80 %

> 30 %

denně

4. stupeň

těžké

perzistující

denně

často

omezení

fyzických

aktivit

FEV₁ ≤ 60 %

PEF ≤ 60 %

> 30 %

denně

FEV₁ – usilovně vydechnutý objem za první vteřinu, hodnota FEV₁ se udává v % náležité hodnoty (NH).

PEF – vrcholový výdechový průtok, hodnota PEF se udává v % osobní nejlepší hodnoty (ONH).

Pokud nejsou splněny všechny ukazatele, resp. charakteristiky pro daný studeň astmatu, je nutno pacienta zařadit do stupně vyššího.

Podle Gina Report, Global Strategy for Asthma Management and Prevention. Updated December 2011. www.ginasthma.org

Vazby mezi tíží astmatu a kontrolou nad chorobou vyjadřuje obr. 1. Jsou hledány další klasifikace astmatu, které by péči o astmatiky zjednodušovaly a současně byly výstižné z hlediska typu astmatického zánětu.

Tab. 2 Úroveň kontroly astmatu

úroveň

kontroly

denní

příznaky

omezení

aktivity

noční

příznaky/

buzení

potřeba

úlevových

léků

funkce

plic

exacerbace

astma pod

kontrolou

(všechny znaky

splněny)

žádné

(≤ 2x týdně)

žádné

žádné

žádné

(≤ 2x týdně)

normální

žádné

astma pod

částečnou

kontrolou

(kterýkoliv ze

znaků splněn)

> 2x týdně

jakékoliv

jakékoliv

> 2x týdně

< 80 %

NH nebo

ONH*

≥ 1x za rok

astma pod

nedostatečnou

kontrolou

(kterýkoliv ze

znaků splněn)

≥ 3 znaky částečné kontroly v týdnu

1 v kterémkoliv týdnu

* NH – náležitá hodnota, ONH – osobní nejlepší hodnota

Podle Gina Report, Global Strategy for Asthma Management and Prevention. Updated December 2011. www.ginasthma.cz

Obr. 1 Kontrola nad astmatem – schéma

Konec ukázky

Table of Contents

Seznam autorů

1 Bronchiální astma

1.1 Úvod a charakteristika

1.2 Epidemiologie

1.3 Etiopatogeneze

1.4 Klinická manifestace

1.4.1 Komplikace

1.5 Diagnostika

1.5.1 Diferenciální diagnóza

1.5.2 Klasifikace astmatu

1.6 Cíl léčby

1.7 Strategie léčby

1.8 Nefarmakologická léčba

1.9 Farmakoterapie

1.9.1 Úlevová antiastmatika

1.9.2 Preventivní antiastmatika

Kortikosteroidy

Antileukotrieny

Metylxantiny

Kombinace LABA/IKS

1.9.3 Léčba exacerbací

1.9.4 Lékové formy

1.9.5 Léčba specifických skupin

Edukační test

Literatura

2 Chronická obstrukční plicní nemoc

2.9 Farmakoterapie

2.9.1 Stabilní onemocnění

2.9.3 Odvykání kouření

3 Chřipka

3.9 Farmakoterapie

3.10 Profylaxe chřipky

4 Infekce horního dýchacího traktu

4.4 Akutní rinitida (akutní rýma, nachlazení)

4.5 Akutní paranazální sinusitida (zánět dutin)

4.6 Akutní faryngitida (zánět hltanu)

4.7 Akutní tonzilitida (zánět mandlí, angína)

4.8 Otitis media (zánět středního ucha)

4.9 Akutní laryngitida (zánět hrtanu)

4.9.6 Farmakoterapie

5 Refluxní nemoc jícnu

5.9 Farmakoterapie

5.9.7 Léčba Barrettova jícnu

6 Idiopatické střevní záněty

6.4 Klinická manifestace

6.8 Nefarmakologická léčba

6.8.1 Dietní opatření

6.9 Farmakoterapie

6.9.1 Aminosalicyláty

6.9.2 Kortikosteroidy

6.9.3 Imunosupresiva

6.9.4 Biologická léčba

6.9.5 Antibiotika

6.9.6 Prebiotika a probiotika

6.10 Specifické situace

6.10.1 Idiopatické střevní záněty a těhotenství

6.10.2 Idiopatické střevní záněty a kolorektální karcinom

7 Hormonální antikoncepce

7.4 Farmakologické metody

7.4.1 Kombinovaná orální antikoncepce

7.4.3 Progestinová antikoncepce

7.4.4 Postkoitální antikoncepce

8 Menopauza a hormonální substituční léčba

8.9 Farmakoterapie

8.9.1 Estrogeny

8.10 Poznatek místo kazuistiky

9 Osteoporóza

9.9 Farmakoterapie

9.9.1 Základní léčba – suplementace vápníkem a vitaminem D

9.9.2 Specifická léčba

10 Parkinsonova nemoc

10.4 Klinická manifestace

10.4.1 Časná klinická stadia PN

10.4.2 Progrese PN a pozdní stadia

10.7 Strategie léčby

10.8 Nefarmakologická léčba

10.9 Farmakoterapie

10.9.2 Symptomatická léčba

10.9.3 Terapie non-motorických projevů

11 Migréna

11.3 Etiopatogeneze

11.4 Klinická manifestace

11.9 Farmakoterapie

11.9.2 Profylaktická léčba

11.9.3 Léčba v dětství a adolescenci

12 Bolest u pacientů s nádorovým onemocněním

12.5 Diagnostika

12.8 Farmakoterapie

12.8.1 Přehled neopioidních a opioidních analgetik

12.9 Specifické případy

13 Schizofrenie

13.8 Nefarmakologická léčba

13.9 Farmakoterapie

13.9.7 Kontraindikace antipsychotik

14 Bipolární porucha

14.8 Nefarmakologická léčba

14.9 Farmakoterapie

14.9.5 Těhotenství a kojení