Přeložila:

EVA BROŽOVÁ

Meghan March: Nemilosrdný král

Vydání první

Copyright © 2017 by Meghan March

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2021 jako svou 2402. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Ruthless King vydaného v roce 2017

Český překlad © 2021 Eva Brožová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Cover design: Letitia Hassar, R.B.A. Designs

Cover photo: Sara Eirew

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1497-6 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1498-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2021

MEGHAN MARCH

NEMILOSRDNÝ

KRÁL

Mount Trilogy 1

O KNIZE

New Orleans patří mně.

Neznáte moje jméno, ale ovládám všechno, co vidíte – a taky všechno, co nevidíte.

Můj vliv nezná hranic a mé požadavky jsou vždy splněny.

Nemusel jsem půjčit peníze krachující rodinné palírně, ale těší mě, že je mám v hrsti.

Že mám v hrsti ji.

Neví, že mě zaujala.

Měla být opatrnější.

Bude moje. Dostanu ji. Možná si ji dokonce nechám.

Je načase, aby mi splatila dluh.

Keiro Kilgoreová, už jsi majetkem Lachlana Mounta.

Nemilosrdný král je první díl z trilogie o Mountovi.

JEDNA

Keira

Nejsou to kroky?

Ztuhnu před dveřmi své zamčené kanceláře a zírám na kliku, jako by byla potřísněná antraxem.

Tohle by si mí zaměstnanci netroufli. Vědí, že moje kancelář je zakázané území. A mí rodiče jsou sedm set mil odsud na Floridě, kde žijí jako důchodci z částky, kterou jim každý měsíc posílám z neutěšeného zisku palírny. Jen tak tak se drží nad vodou, dokonce i po čtyřech generacích, které v New Orleansu přežívaly díky výrobě irské whisky.

V tomhle suterénu nestraší. V tomhle suterénu nestraší.

Opakuju si to jako pokřik, dokud mi srdce nezpomalí do téměř normálního rytmu. Ať není uvnitř duch mého mrtvého manžela, nebo pomáhej mi Bůh a znovu Bretta vlastnoručně zabiju.

Se stejnou železnou vůlí, kterou jsem vynaložila, abych tuhle firmu vytáhla z propasti, stisknu kliku, prudce otevřu dveře a vpadnu dovnitř, abych využila moment překvapení. Nebo předstírala kuráž. Nebo… něco.

„Snažíte se o dramatický vstup?“

Ten hluboký hlas, který se ozve ze tmy, mě zamrazí do morku kostí.

Slyšela jsem ho předtím jenom jednou, skrz stejné zamčené otlučené dveře, do kterých jsem právě vešla, ale pronášel výhrůžky, jimž jsem nerozuměla, nekladl otázku tímhle chladným, vyrovnaným způsobem.

V žádném případě nechci být s tímhle hlasem ve tmě.

Není to duch. Je to něco horšího.

Je to děsivé monstrum, o kterém se ve slušné společnost šeptá, ale nikdo se o něm nezmíní nahlas, skoro jako by ho vyslovení jeho jména mohlo přivolat. A to nikdo nechce.

Nikdy jsem to jméno neřekla. Nechci na něj myslet ani teď, ale můj mozek mi ho stejně nabídne.

Lachlan Mount.

Tápu kolem sebe, šátrám po betonové stěně, abych našla vypínač, ale když ho zmáčknu, nic se nestane.

Kristepane. Umřu a ani neuvidím, že smrt přichází.

Moje starožitná židle u stolu zavrže a vzápětí se objeví matné světlo stolní lampy.

Nejdřív spatřím jeho mohutné ruce, potom opálená předloktí s vyhrnutými rukávy. Jeho tvář v šeru nevidím.

„Zavřete dveře, paní Kilgoreová.“

Spolknu sliny, které se mi hromadí v ústech, a fakt, že zná moje jméno, a zvednu ruku, jako bych reagovala na jeho rozkaz. Zašmátrám po klice za svými zády, přestože jediné, co chci, je otočit se a utíkat.

Na policii.

Možná by mohli… Já nevím. Zachránit mě?

Ohlédnu se přes rameno, uchopím kliku, a jak se dveře se skřípěním zavírají a slabé světlo z chodby postupně mizí, sílí ve mně touha prchnout.

„Udělejte krok tím směrem a přijdete o všechno.“

Nohy mi vrostou do rozpraskané cementové podlahy a po hrudníku mi stéká kapka potu. Jindy bych ji připisovala saunovým podmínkám, které vytvářejí destilační přístroje, ale dneska ne.

„Co chcete?“ zašeptám. „Proč jste tady?“

Jak vstává, židle hlasitě zasténá, silné prsty si znovu zapnou knoflík u saka, ale jeho tvář je stále ukrytá ve stínu.

„Máte u mě dluh, paní Kilgoreová, a já si ho jdu vybrat.“

„Dluh?“

Marně se snažím vzpomenout si, jak bych mu proboha mohla dlužit peníze. Ještě nikdy jsem se s ním nesetkala. Sakra, ještě nikdy jsem ho neviděla, jenom jsem slyšela jeho hlas, když jsem tajně poslouchala. Lidé jako já se s takovými jako on nestýkají – no, aspoň většina. Proslýchalo se, že si vydržuje Richelle LaFleurovou, dívku z naší farnosti, jako milenku, ale před rokem zmizela. Tenhle směr uvažování okamžitě utnu.

„O čem to mluvíte?“ Nějak se mi podaří zformulovat otázku.

Dva prsty postrčí přes poškrábanou desku stolu do kaluže mdlého světla dokument s názvem DLUŽNÍ ÚPIS. Upřu oči na lejstro, ale jsem příliš vyděšená, než abych popošla blíž.

Kristepane, Brette. Co jsi to provedl? Srdce mi zběsile naráží do žeber.

„Nechcete se podívat, kolik si váš manžel půjčil s tímhle místem jako zástavou?“

„Kolik?“ zeptám se a proti své vůli udělám krok k němu.

„Půl milionu dolarů.“

Ostře se nadechnu. „Lžete.“

S oběma rukama na stole se předkloní a v matném světle se objeví jeho tvář. Tvrdé rysy jako vytesané ze žuly, pronikavé tmavé oči a neústupný pohled kontrastující s relativní kultivovaností obleku, který mu dokonale padne.

„Nelžu.“

Půl milionu dolarů? Vyloučeno. „Kdyby si Brett půjčil tolik peněz, věděla bych to, a dovolte – nepůjčil si je.“

Pokrčí rameny, jako by mu byla ta informace lhostejná. A možná je.

„Jeho podpis říká, že půjčil, a ten dluh je splatný.“

Zaostřím na lejstra na stole. Jestli to opravdu udělal… Byla by to katastrofa.

Čtyři generace Kilgoreových vložily všechny své naděje, sny a peníze do toho, aby rodinný majetek udržely. U mě to nemůže skončit.

„Já ty peníze nemám.“

„Já vím.“

Jeho odpověď mě zaskočí. „Tak proč –“

Vyjde ze světla a přistoupí ke mně. Přitisknu se ke stěně, protože mi přitom zablokuje cestu ke dveřím. Nemám kam utéct. Jsem v pasti.

„Protože existuje něco, co bych byl ochotný přijmout místo peněz.“

Silou vůle se mi podaří udržet pevný hlas, přestože mám pocit, že mi srdce vyletí z hrudníku.

„Co?“

Zastaví se krok přede mnou a jeho plné rty vysloví jediné slovo.

„Vás.“

DVĚ

Keira

Jakmile se za ním s hlasitým cvaknutím zavřou dveře, vyčerpaně se zády opřu o dřevěnou desku. Třesu se, jako bych právě přežila setkání s antikristem. Jediné, co po Lachlanu Mountovi v mojí kanceláři zůstalo, je ošidně přitažlivá vůně – intenzivní aroma citrusu smíšené s kořením a cedrem.

A nesmím zapomenout na ten dlužní úpis.

Podívám se na stůl a pak uhnu očima stranou.

Určitě je falešný. Brett si nepůjčil pět set tisíc dolarů a nepoužil palírnu jako zástavu, protože ty peníze rozhodně neinvestoval do žádného z vylepšení, na kterých pracuju. Každý dolar, co do firmy šel, byl výsledkem prezentace, kterou jsem předvedla snad každému bankéři ve městě.

Jsem zadlužená až po uši. Nebo, přinejmenším, jsem byla. Teď mám dluhů nad hlavu.

Lachlan Mount.

Pevně zavřu oči, zvednu bradu ke stropu a v duchu proklínám svého mrtvého manžela. Můj otec by pravděpodobně řekl, že bych se spíš měla podívat dolů, abych našla jeho duši.

Jak jsi mi to mohl udělat, ty hajzle?

Tenhle dluh… u toho muže… je posledním hřebíčkem v Brettově příslovečné rakvi. Jak to, že jsem neprokoukla, jak mě zneužívá? Snad po tisící si to kladu za vinu. Je to jako mizerná repríza v televizi, kterou si pouštím pořád dokola, protože si nemůžu pomoct. Naletěla jsem jeho pitomým kecům. Naději, že znovu vybudujeme impérium mojí rodiny. Myslela jsem si, že jsem našla parťáka. Byla jsem ten idiot, kdo navrhl tajnou svatbu, protože jsem byla pevně přesvědčená, že je ten pravý.

Brzy mi došlo, že Brett je bezzásadový podrazák, který mě podváděl už před svatbou, a jakmile získal přístup k bankovnímu účtu palírny, začal zpronevěřovat peníze.

Udeřím dlaněmi do dubových dveří za svými zády. „Jdi do hajzlu, Brette. Do. Hajzlu.“

Zhluboka se nadechnu, otevřu oči a napřímím se. Moje sebelítost je pryč. Přes tři měsíce jsem se vyrovnávala s následky jeho smrti, jenom o měsíc déle, než jsme byli manželé, a právě když jsem si myslela, že mám konečně zase pevnou půdu pod nohama…

… objeví se Lachlan Mount.

Ještě jednou se podívám na dokument ležící na mém stole. Na stole, který můj pradědeček nechal dopravit lodí z Irska a u kterého seděl, když podepisoval první nájemní smlouvu pro palírnu Seven Sinners. Založilo ji sedm synů a pevně věřili, že v New Orleansu ovládnou obchod s whisky.

Myslela jsem si, že – potom co můj otec souhlasil, abych ho z firmy vyplatila – jsem konečně dokázala, že si zasloužím sedět za tímhle stolem. Byla jsem tak pyšná, že budu první žena, která převezme vedení palírny vyrábějící tu nejkvalitnější irskou whisky v New Orleansu, kde naše rodina zapustila kořeny a prosperovala i přes ten podělaný zákon zvaný prohibice.

Zčásti si přeju, abych zažila ty dny, kdy se nedodržovaly zákony. Kdy silní určovali pravidla a muž – nebo žena – se mohli vyšvihnout, nebo ztroskotat podle toho, jak tvrdě byli ochotní pracovat. Na druhou stranu jsem si taky dokázala představit Lachlana Mounta, jak tehdy se samopalem v ruce likviduje každý náznak konkurence, která mu stojí v cestě. Až na to, že svou konkurenci pravděpodobně likvidoval stejným způsobem i teď.

Vlastně nemám tušení, jak se nám podařilo uniknout jeho pozornosti tak dlouho, ale ty šťastné doby zřejmě skončily.

Vzchopím se a přejdu studenou, popraskanou podlahu, abych si prohlédla dokument, který tak nevinně leží na stole. Natáhnu ruku s pocitem, jako bych měla na sobě skafandr, a palcem a ukazovákem uchopím roh papíru.

Co nejvíc právnických záležitostí přenechávám právníkům, ale vzhledem k jejich hodinovým sazbám, které dosahují takových výšek a kvůli kterým výsledná částka tak rychle přibývá, a vzhledem k tomu, že stěží dokážu uhradit účty po splatnosti, které už mám, jsem se toho z úsporných důvodů naučila spoustu sama.

Dlužní úpis.

Čtu ho slovo od slova. Moje provizorní shrnutí: ten dokument objasňuje zkázu dědictví mé rodiny.

Brett Hyde si před čtyřmi měsíci půjčil od Lachlana Mounta pět set tisíc dolarů a celá částka byla splatná minulý týden, v den tříměsíčního výročí Brettovy smrti. Nebo, kdybyste to chtěli konkrétněji, v den výročí, kdy byly ve čtvrti Ninth Ward objeveny v ohořelém vraku jeho ostatky s neidentifikovatelnou ženou.

V hrudníku mi vyřvává kakofonie emocí jako dechové kapely na protějších nárožích ve Francouzské čtvrti, které soupeří o dolary turistů.

Tohle je katastrofa.

Nemůžu to zaplatit.

Mount ví, že to nemůžu zaplatit.

Ale existuje něco, co je ochotný přijmout místo peněz.

Klopýtám kolem stolu, protože se mi podlamují kolena, a zhroutím se na židli.

„Vás.“

Tělo se mi chvěje a na každém centimetru obnažené pokožky mám husinu, přestože kožená židle stále vyzařuje jeho tělesné teplo. Jako by měl teplejší krev než obyčejný člověk. A možná má. Jedna věc je jasná – Lachlan Mount není obyčejný člověk.

Kristepane, co po mně bude chtít?

Můj vnitřní hlas dospěje k logickému závěru. Myslíš to vážně? Co sakra chce každý chlap od ženské? Zaplatíš mu na zádech.

Asi existuje jen pár věcí, které považuju v tomhle životě za absolutní fakt. Whisky Seven Sinners je nejlepší, jakou jsem kdy ochutnala. New Orleans bude vždycky můj domov. A nebudu se prodávat, abych zaplatila dluhy svého mrtvého manžela.

Přesto to slovo visí ve vzduchu.

„Vás.“

Roztřesenou rukou listuju dokumentem a ukládám si ta slova do paměti. Jenže jediné dvě důležité věci na tomhle papíru jsou částka, kterou nedokážu splatit, a datum splatnosti. Obrátím lejstro lícem na stůl, protože se na něj už nechci dívat, ale výrazné písmo na rubu se mi vysměje.

Povoleno prodloužení splatnosti o sedm dní.

Pod tím je nečitelný podpis, ale člověk nemusí být génius, aby věděl, komu patří.

Sedm dní? Bylo by fuk, kdybych měla sedm měsíců. Půl milionu dolarů prostě neseženu.

Co s těmi penězi Brett udělal?

Mlčky čekám, jako by mi snad mohl dobrotivý Bůh odpovědět dunivým hlasem z nebes, ale to se očividně nestane.

Záleží na tom v tuhle chvíli? Jsou pryč. Brett je pryč. A já jsem coby výhradní dědička a správkyně jeho majetku v pasti, protože, jak jsem se bohužel dozvěděla, všechny jeho dluhy přecházejí na mě. Trable plynoucí z toho, že se provdáte za mizeru, trvají mnohem déle, než dokud nás smrt nerozdělí.

Nezaplatím za Brettova špatná rozhodnutí na zádech.

Vytrvalé dunění strachu, který mi koluje v žilách, se snaží oslabit moji odvahu.

„Najdu způsob, jak to vyřešit. Nějak. Nějakým způsobem. Vyřeším to.“

Ticho v mé kanceláři je jediná dopověď, kterou potřebuju.

Ani já si nevěřím.

Ale musím něco podniknout, jinak jsem v hajzlu. A Lachlan Mount si to užije.

TŘI

Keira

Přistupuju ke svému životu jako generál. Taktik. Každé rozhodnutí důkladně zvážím a precizně vykonám. Můj otec vždycky tvrdil, že bych měla být chirurg, ovšem já chtěla odjakživa vyrábět whisky. Toužil po synovi, který by pokračoval v rodinné tradici, ale narodily se mu tři dcery a já jsem jediná, jež rozezná rozdíl mezi jednosladovou a jednosudovou whisky.

Právě teď potřebuju informace o muži, který se skrývá ve tmě, a tak se obrátím na nejdostupnější zdroj – na Google. Vyťukám jeho jméno a za necelou vteřinu se na obrazovce objeví následující vzkaz.

VAŠE HLEDÁNÍ – LACHLAN MOUNT –

NEODPOVÍDÁ ŽÁDNÝM DOKUMENTŮM.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

O KNIZE

JEDNA

DVĚ

TŘI