Francesca Simon

Grázlik Gabo a živá mŕtvola

18. DIEL

Ukážka z elektronickej knihy

Francesca Simon vyrastala v slnečnej Kalifornii. Na univerzitách v Yale a v Oxforde vyštudovala stredovekú históriu a literatúru. V súčasnosti žije s rodinou v Londýne. Napísala vyše štyridsaťpäť kníh a za knižku Grázlik Gabo a snežný obor získala v roku 2008 cenu za najlepšiu detskú knihu v súťaži Galaxy British Book Awards.

Text © Francesca Simon 2009

Illustrations © Tony Ross 2009

First published in Great Britain in 2009 by Orion Children’ s Books, a division of the Orion Publishing Group Ltd.

Translation © Darina Zaicová 2012

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o.,

Bratislava 2012

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať ani šíriť v nijakej forme, ani nijakými prostriedkami, či už elektronickými, alebo mechanickými, formou fotokópií, či nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúceho informačného systému a podobne bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-0404-6

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

Stevenovi Butlerovi, skutočnému Grázlikovi Gabovi

1

GRÁZLIK GABO A DIAĽKOVÉ OVLÁDANIE

Grázlik Gabo sa pretlačil cez dvere. Zároveň sa však dnu pretisol aj Vzorný Vilko.

„Héj!“ skríkol Gabo a utekal za bratom. „Zmizni odtiaľ, červiak!“

„Niééé!“ pišťal Vilko a rýchlo prepletal nôžkami.

Gabo ho zdrapil za golier a hnal sa za ním do obývačky. Hurááá! V čiernom pohodlnom kresle bude prvý. Už je takmer pri ňom... už-už... ešte krôčik... no vtom Gabo zakopol o ponožku pohodenú na dlážke a tresol na zem. Vilko prefrngol popri ňom a skočil do kresla. Udychčaný fučal a uchmatol si diaľkové ovládanie. Šťuk!

„A teraz všetci spolu! Kto je hlúpy capko?“ zatrilkoval najhlúpejší párnokopytník na svete.

„Maťko!“ zvýskol Vzorný Vilko.

NIÉÉÉÉÉÉÉÉÉÉÉÉ!

A je to tu znova. Gabo sa po ťažkom, úmornom, príšernom dni v škole chystal zložiť ustaté kosti v čiernom pohodlnom kresle a zapnúť si telku, ale Vilko mu ho opäť akoby zázrakom vyfúkol spred nosa. Bolo to nespravodlivé.

Domáce pravidlo totiž znie: kto sedí v čiernom pohodlnom kresle, rozhoduje, čo sa bude pozerať. A teraz tam tróni Vilko, usmieva sa a spieva s nasprostastým Maťkom a so smradľavým spievajúcim capkom, čo si myslí, že je vtipný.

Gabovi rodičia boli ohavní a zákerní, doma mali iba jeden malý televízor. Bol taký maličký, že si Gabo musel zobrať lupu, keď sa chcel pozerať.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

1