Petr Borkovec (1970) se narodil v Louňovicích pod Blaníkem, žije v Černošicích u Prahy. Vydal jedenáct knih básní, krátkých próz a zápisků. Překládal poezii Vladislava Chodaseviče, Vladimira Nabokova aj. S Matyášem Havrdou přeložil Sofoklova Krále Oidipa a Aischylovu Oresteiu.

Petr Borkovec

Milostné básně

Od téhož autora ve Fra

Vnitrozemí. Vybrané a nové básně 1990–2005, 2005

Berlínský sešit/Zápisky ze Saint-Nazaire, 2008

Překlady

Jurij Odarčenko, Verše do alba, 2005

Liāna Langa, Sešit antén, (s Pavlem Štollem), 2010

Petr Borkovec

Milostné básně

Česká poezie

Petr Borkovec

Milostné básně

Fotografie na obálce

Michal Šeba, Povodeň, 2006

Jako eknihu vydalo roku 2014 Fra,

Šafaříkova 15, 12000 Praha 2,

fra@fra.cz, www.fra.cz

Elektronické vydání první

© Éditions Fra, 2012, 2014

Text © Petr Borkovec, 2012, 2014

Cover © Michal Šeba, 2006, Petr Zavadil, 2012

Author photo © Radek Brousil, 2012

ISBN 978-80-87429-32-7

978-80-7521-003-6 (Pdf)

978-80-7521-004-3 (ePub)

978-80-7521-005-0 (Mobi)

Vypuštěný rybník

Driblující roj muchnic;

v puchýřcích otisk skokanů a vážek,

zelené, jasnoskvrnné snění;

ulitka nosík nahoru

drolí se, sotva přiblížím ruku,

ale ostrý okraj palci vzdoruje:

zní to jak soví vábnička,

když s tím nástrojem vkráčím

do letního lesa, mezi sovy.

Roháči

Pak, už ve tmě, roháč

lepí, rozlepuje hrušňové listy,

dva další mění patra dubu

v kožená křesla plná drobků.

Lehátková křesla, ta neskutečná,

šermují a plandají v zahradě jak řeči –

ani sedět, ani ležet, všechno špatně,

ale nakonec v tom usneš.

Prostřih

Sova dýchá do noci.

Představuju si kruh jejích úst.

Vcházím do lesa ze samých sov,

s vábničkou na jedle, představuju si.

Přes den prostříhaný javor

je teď přítulný jak pes.

Sedí mi v klíně, olizuje mě,

vrtí ucvaklým ocasem.

Slepé rameno

Na skládce stojí stromy vedle meter,

podloží kamenů se válí s pořekadly.

Nech to. Slepenec jara

tu potahuje okraj loňské záplavy.

Ještě to trčí, a už otisk.

Celé jak záběr z pralesní války.

Dívej se: láhve olše první pruty zajíc

v zasluněných hexametrech pole.

Louňovice

Sáhnu na tebe rukou,

ve které nemám cit.

Lupiny na stráni puknou,

půjdeme spát.

Hladové krky lupin. Něco jim dát.

Hodit? Nebo až k ústům, celou dlaní?

Strání pan Klenot. Voní seno.

Paní Drahorádová šla už ráno.

Pod jednou pěnou

Mám tu, Petříčku, všecko rozdělané,

sena neskopený, z Labů nejedou,

okna schnou ve stodole, dveře na půdě,

spím v kuchyni, nějak tu noc přečkám,

je to blbý pocit, ale brzy po čtvrté

už se rozednívá, akorát prolítnu postelí,

včera byla buřina, blesk poškodil anténu,

zítra přijde opravář, v pátek truhlář,

seno je jak močka, Labskejm je to šumák,

Pepík do toho s kýblem černýho rybízu,

chce džem, ten jantar, dovolená jak stehno,

já jsem pod jednou pěnou, a jako vždycky

smůla a zas smůla, smůla na všecko.

Prořezávka

Z krve Krona, děda svého,

v pěkné jarní hodině,

z lůna moře pěnitého

vyšla Lada bohyně,

veverka s myší v zubech.

Dnes ráno vycíděný mahon,

ptáci: crčatka, hrčalka, svrčalka.

Lísa se hýbne s výřím houknutím,

vida. Jaro mladé vstalo,

v nově vstalo jaro zas,

v libý zpěv se ptactvo dalo,

zníť až mílo jeho hlas

ze zápěstí lískových větví,

z prutů – shluků vlčích běhů,

z prutů-šípů, prutů-luků.

Kosi šplhají

do korun trávníků.

Z rozsochy javoru

suchá socha vyviklaná,

jak lastura s perlou kukly.

Podezřelé nádobíčko.

Protržené pořekadlo.

Nůžky! Pilo! Hrábě! Štafle!

Harfo dutá! Vydej zvuk!

Kartuš

Am miss Benedicta Cassala.

tu interest in et volunt ad vos

ut meum amicum amicus

est de respectu, admiratione et amore.

simul cogitationes et consilia

communicare et examicitia, quaeso,

scribe mihi volo ut per te me privatim

pictures.waiting Morbi elit.

gratis Benedicti

Launowitz

Lesostinný, sosnomračný

okraj – to bys neuvěřil.

Seděli jsme v mokrém mechu.

Tep nám datel měřil, měřil.

V mokrém mechu seděli jsme.

Datel tahal červi z kostí.

Seděli jsme, hlídali jsme

žlutý kvítek žárlivosti.

Z hlízky ve tvém lůně vzcházel,

úponkem mi vázal úd.

Mílek se k nám od vsi blížil –

v podpaží úl, v ruce prut.

Dvě dorády 1773

Dokud žily, byly krásně zbarvené;

proto jsem je hned ráno namaloval

a zachytil jejich barvy, než zajdou.

Jak by se asi podivovaly,

kdyby viděly, s jakou přesností.

Čižba

Vím, že to víš, že to není třeba říkat, ale pro jistotu (protože příští řádky nejsou konec konců ničím jiným než pátráním po alespoň malé jistotě ohledně tvého „nyní“): Tenhle obraz je tvoje místo, tvůj dům, tvoje zahrada, Antonie Fliegerová, narozená v roce 1921, zemřelá roku 2001. Vím to já a víš to ty. Tohle je nejdůležitější: prohlížíme si obraz tvého prostoru společně a oba už víme, že je to on. Začíná se předzahradou s věčnou sutí v květinových záhonech (kde se tam pořád brala, když zdi tvého domu opadávaly tak decentně?). Dál žulové schůdky a plácek před zápražím s otvorem do sklepa, z něhož černě táhlo: ten plácek, tohle naše přehledné hřiště s tújí, kádí a lísou. Za ním dvůr s prvním modřínem, do kterého vrůstá jabloň – a tvoje svobodné slepice, divočejší než bažanti, vybírající si listnatý nebo jehličnatý nocleh. Je tu okno do kuchyně, pod nímž spáváš a které necháváš zatažené dekou (spíš tam uvnitř, nebo jsi už mrtvá?). A pak velká zahrada, která se svažuje na prudší sráz a končí modřínovým lesíkem vedle prázdných, práchnivějících úlů. Sem chodíš s popelem, ale jen tolikrát do roka (kam se ten popel z tvých vafek ztrácel?), abys nevyrušila ptáky, i velké, kterých je tu vždycky tolik. Bažanti, koroptve, káně, poštolka, výří rodiny, vrány, tenkrát ten podivně drobný čáp. Sojky střádající jako nějací ochlupení savci. Straky tikající ocasními pery a pohupující se v krátkých poletech. A malí ptáci v jemných větvích modřínů, které někdy vypadají jako zasněný vzduch.

Ach, to bys neřekla. Takhle to jistě nevidíš. Možná bys to popsala, těmahle studenými slovy: ci-ci-be ci-ci-be ci-ci-be ci-ci-be errr errr errr čidydým čidydým sib-sib-sib-sib-sib-srrrrrr podnebí-podnebí tik-tik-tik-tik podnebí-podnebí tabía- tabía-tabíaia tabía-tabía-tabíaia ci-ci-be ci-ci-be ci-be ci-be je-črrr je-črrr fiu-fiu-fiu rrrrrr-čaf-čaf-čaf-rrrrrrajčák sib-sib-sib-srrrrr sib-sib-sib-sib-srrrrrr pirri–pirri kli-kli-kli-kli-kli maria-rí maria-rí mariaria-rí bu-hu bu-hu. Ale oba víme, že jsme tady. Teď už ano.

Konec ukázky

Table of Contents

Vypuštěný rybník

Roháči

Prostřih

Slepé rameno

Louňovice

Pod jednou pěnou

Prořezávka

Kartuš

Launowitz

Dvě dorády 1773

Čižba