Jakub Řehák (1978) vystudoval Vyšší odbornou školu filmovou ve Zlíně. Žije v Praze, pracuje jako redaktor webových stránek Městské knihovny. Básně, recenze a eseje publikoval nejčastěji v kulturním čtrnáctideníku A2, Kontextech, Respektu, Tvaru a Souvislostech. Je zastoupen v italské antologii nové české poezie Rapporti di Errore (2010) v překladech Antonia Parenteho a ve výběru Petra Krále. Spolu s Miloslavem Topinkou byl editorem antologie Nejlepší české básně 2010. Debutoval básnickou knihou Světla mezi prkny (2008), která byla v roce 2009 nominována na cenu Magnesia Litera a Cenu Jiřího Ortena.

Jakub Řehák

Past na Brigitu

Od téhož autora ve Fra

Světla mezi prkny, 2008

Jakub Řehák

Past na Brigitu

Česká poezie

Jakub Řehák

Past na Brigitu

Redakce Petr Borkovec

Reprodukce na obálce František Matoušek,

Kindertherapie II, 2011

Jako eknihu vydalo roku 2014 Fra,

Šafaříkova 15, 12000 Praha 2,

fra@fra.cz, www.fra.cz

Elektronické vydání první

© Éditions Fra, 2012, 2014

Text © Jakub Řehák, 2012, 2014

Cover artwork © František Matoušek, 2011

Author photo © Radek Brousil, 2011

ISBN 978-80-87429-37-2

978-80-7521-009-8 (Pdf)

978-80-7521-010-4 (ePub)

978-80-7521-011-1 (Mobi)

Vyhynulá kniha

V dívce je veškerá podlost darebáka a gymnazisty.

Baudelaire

Ur Brigita

buď jak buď Brigito prý jíst a svlékat se z šatů

je to samé

sepnuté dlaně nad hlavou

pohyb krku udávající rytmus

ze strany na stranu:

asa-nisi-masa asa-nisi-masa

cvrček černý špendlík

schovaný dovnitř úst

do klopy saka

dveře za nimiž to je cítit pilinami

v rozích místnosti plechové kýble s pozdravy těla

Brigito i když se nám to nezdá

stojíme s rukama za hlavou

proti zvlněné vlhké omítce

držíce snad jen kůží čela kus papíru

na který psána bude noc

černoši drží v rukách saxofony či kvéry

Brigito

možná houba řekne nám

kde jsme se to octli

mokrá vyplula z tmy

nyní u laťky školní tabule

ještě s bledým popraškem křídy

výsměšně světélkuje

okolo nahrnutých lavic

výkřiky otvíraná dvířka s rozpadajícími se zámky

laťky zbytnělé sirky jejichž žluť čeřila

výsměšnou kouřovou clonu valící se po chodbách

zatímco byla slyšet hudba a chlapi v saku

s hubami černými od krémů na boty

svítili do nás vyleštěnými nástroji

Brigito milovat ne šoustat

a vědět znát slova

tvá koruna

černý žalud

na čele

buď jak buď žádná Lubjanka

či Bartolomějská nevoní pilinami jako cirkus

to jsi řekla a já do rytmu facek přitakával s nateklýma očima

psací stroj na stole zaznamenal i několik zubů

co omylem vyrazila čísi nedbale napřažená pěst

strejc konající službu dozor na židli poklimbával

černá rtěnka na bílém papíru od klobásy třikrát přežvýkaném

Brigito co určuje tato noc

zavalená sněhem?

pohlédl jsem ti do očí

hleděla na mne temná dřeva

přichází-li zima žebra topení

podobně jako žebra na těle

vydají do místnosti

nezanedbatelné množství tepla

Brigito ve chvíli kdy vstoupím

do tebe

budu cítit pach benzinu

jazyk pracuje ve tmě za nás oba

černé paže luk bílé paže hrazda

stisknutá ve snaze o výmyk pojď

budeme žít v noci

cvrček polknutý tvými ústy

klepe krovkami o má patra

během zimy vydáváš důvěrně známý zvuk letního večera

zářivka na stropě nadouvá ústa pruhem světla

Nougé:

vzpomeň si že zatímco jsem se do tebe nořil

vjel jsem do tebe i svým prstem

a tvůj prst vjel do mne

v půlnočním panáku hořela politika

číhal jsem kolem tvých ramen

rozsvícených jak odjezdy aut

Paví chvost

Dům, po jehož stěně nikdo z nás

nepřejel rukou, jen kamarád

přehnul se přes plot a kov

dřel mu kůži břicha.

Odpoledne neslo vazký tuk

z příliš nalitých rynglí,

prach sypal se horkou ulicí,

z kyprého břicha zahrady

vstávaly k nohám rozevláté

stonky dutých trav.

Šplhali jsme po rozmotané

cívce vzhůru do prvního patra,

bosáž pražena vyschlým sluncem,

vzduch chutnal po kedlubnách.

Brigita čekala usazena v křesle,

na prstech lascivně trochu másla

z lemu vykasané sukně.

Pohyb dlaní po vystouplé krustě

brizolitu připomínal

pohyb rukou po loketní jamce,

po výztuži kolena.

Pod námi dál chvěl se paví chvost

ze železných trubek.

Černé kudy

nudíš se odpoledne mezi lavicemi

na učilišti plném zbytečných povelů

nedáš si říct a uprostřed hodin uhlí šití

a gymnastiky utíkáš do polí

dívat se na továrny

za městem

slunce polyká očazené zídky

vzduch sytí se močovým dechem

nádražní putyky

zbrojovka dýchá

dělníci svačí housky

u kašny ječí klaksony

cigareta nejlépe chutná v máji

ale ty po dlouhé době zas

roluješ punčochy ke kotníkům

leháš si nahá podél tras

rezivějících kolejí

teplo punčoch na studené ztvrdlé zemi

pohyb paží drhnoucí

o nevypranou kůži těla

kolem do klubka

stočené ztroskotané vlaky

klidní spáči

před branami poledne

co je to za zemi a kde se nachází

rozpálená jak nůžky

jak bledé nohy ze sukně

splývající

jen lehce pod zadek

už žádné úmluvy s vyhaslými okny

ze střech činžáků

padá jak plachta

černé kudy

kudy jít

Konec ukázky

Table of Contents

Vyhynulá kniha

Ur Brigita

Paví chvost

Černé kudy

Past na Brigitu

a Chaotic Season