© Jindra Eliáš, 2020

Illustrations © Aleš Leznar, 2020

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2020

ISBN epub 978-80-7565-815-9

Slovník hanteco/český

alcík Alzheimerova nemoc

alkáč piják, alkoholik

aufpasovat očekávat, čekat na něco,

někoho

ausmachl otevřený

ausmachlovaný otevřený

baňa banka

besuchovka návštěva

bichlové fóršpajz knižní předmluva

bildna obraz

bims necháluju chléb nejím

bóchajó raky zvoní hodiny

brát kramle odcházet, utíkat pryč

co koštuje co znamená

činóglovat dělat, činit

dachna střecha

datli děti

dózna hlava

durchčit spát

durstichové žíznivý

echolana ozvěna

fajer oheň

Frankrajch Francie

gampl houba

gómat vědět, znát

grymle kameny

hadica had

hakl práce

haklbery práce

házet domovinu bydlet

házet nasavrky čichat

himl nebe

hodit dotazník otázat se, zeptat se

hodit kukačku podívat se

hodit soráč litovat

hodit zpátečku curyk vrátit se

hóknót říct

hroznohadica hroznýš

chálovat okusovat, žrát, jíst

chrupna spánek

chytré novodur nové ponaučení

jasné vál samozřejmě, jasně

jégrovat lovit

jungvirt mladý chlapec

kénik král

kindoši děti

kirchna kostel

klendra zima

kó hoch nebo děvče

kobery kluk, hoch

kolík pán

kosygin zima, chlad, mráz

krén blbé, špatné

krupica peníze, jmění

láčové kalósek mladý chlapec

lajvont příjemno

lampášfíra lampář

malé principál malý princ

módrové hladový

merchny pohádky

mít peřinu bát se, mít strach

módr hlad

najít nějaké háček najít nějakou práci

nekóřit nevědět

nešontat neobcházet,

nepotloukat se

nějaké hanyk nějaké řeči

ošajnuté osvícený, ozářený

Obilňák brněnská porodnice

na Obilním trhu

partna oblek

píploši lidé

pinta kravata

plechová šolna brnění

pravaldna prales

prorychnit provonět

radovanec radost, rozptýlení,

též svátek

rechnování počítání

salcvasr moře

soráč omluva

staré choroš starý muž, stařec

šelmíř šelma

škopek z teho paf nechápat

šlupka oblečení

špicově kóřit dobře, výborně rozumět

šropál, škleboň dítě

šterna hvězda

štundna hodina

šturc poklop

to bude olt to bude stačit, dobrý

topr klobouk

trestůvka gébiša trest smrti

trilloš drama

umachlovat přivázat

vařit říkat, dodat

vajnburg vinohrad

vodemlít odsoudit

voltr kousek (vyvést někomu)

vónčit bydlet (u někoho)

voplodnit rákosku zapálit cigaretu

vrbek oděv, plášť

zabrenčit lampáša rozsvítit lampu

zagrebovat do snu zemřít

zacólovat řepó zaplatit hlavou

zamachl zavřený

zoncna rumpluje slunce svítí

Bichlové fóršpajz

Hážu soráč, kindoši, že sem tuto bichlu uvařil pro dospěláka! A fčíl závažné soráč: ten dospělák je můj suprkamoš, hóknu rovnó, je ten nejbetálnější kobery. Další soráč: von špicově kóří fšecko, aji bichle pro šklebáky. Třetí soráč: domovinu háže ve Frankrajchu, kde ho štengruje módr a klendra. Pokud fšecky ty mý soráče nestačí, tak tu bichlu věnuju šropálovi, kerým ten dospělák před hafo járama béval. Fšeci dospěláci bévali na startu jako škleboni, ale málokeré na to háže pamatováka.

TAKŽE TUTO BICHLU VĚNUJU LEONU WERTHOVI, DYŽ BÉVAL JEŠTĚ LÁČOVÉ KALÓSEK

I

Jednó, dyž mně bylo šest jařin, sem špizoval do bichle, keré se hókalo Storky z lajfky. Špizl sem tam špica bildnu, jak hroznohadica cháluje šelmířa.

Bylo tam našrajbčený: „Hroznohadice šluknó kořist celó, žádná kósavá. Pak valí půl járu leháro, hébačka pas, jenom trávijó a hážó chrupnu.“

Nahodil sem myslivnu, jak ta lajfka v té džunglové volence musí bét solidně zdivočelá, a tak sem lapl pastelku a uvařil svó první bildnu: jak ta hroznohadica šlukla elefanta.

Pak sem dospělákům hodil dotazník, esli z teho majó peřinu.

Voni na to:

„Proč bysme měli mít peřinu z topru, obyč klibóka?“

Na té mé bildně ale nebyl klibók, ale hroznohadica, jak šlukla elefanta. Tak, aby to dospěláci správně kóřili, ufachčil sem novodurovou bildnu s hroznohadicó z vnitřku.

Dospěláci na to hókli, ať už hodím kakáč na ty ausmachlovaný aji zašpérovaný hroznohadice a místo teho ať bifluju zemák, děják, matiku a mluvnicu. Proto sem v šesti járech šlusl svó malířskó kariéru a hodil sicnu v kokpitu svýho éra, se kerým sem zlítal celé svět.

Nakonec ten zemák, co sem biflil, mně betálně helfnul, že sem ze startu zgóml odlišit Čínu od Arizony. To se vám totiž suprově hodí, dyž třeba v noci zablódíte.

A jak ta lajfka mazala furt dál, potkával sem hafo těžce seriózních borců aji babáčů, taky sem u mnohéch vónčil. Gómal sem je fest zblízka, ale názor na ně sem měl furt stejné.

Dyž sem na ně vytasil svoju bildnu s hroznohadicó, keró sem měl imrvére s sebó, tak fšeci hókali: „To je klibók, to je topr.“ A tak už sem s nima nehantýroval ani o hroznohadicách, ani o pravaldně, ani o šternách. Nahodil sem flignu a hantýroval s nima vo těch jejich válkách, vo goldně, vo politice, s borcama vo pintách. A dospěláci házeli radovanec, že zgómli někoho tak nabitýho.

II

Tak sem vegetil radči sólo, neměl sem nikeho, s kým bych si špicově pohantýroval. Až jednó, tak za šest járů, se mně v Saharské póšti zdrbalo éro. Motor byl kaput a nikde žádné servis. Nahodil sem myslivnu: Musíš to ufachčit sólo, jinak tady zagrébneš do snu.

Pitné vasr sem měl nanejvéš na tédeň.

Dyž zoncna přestala rumplovat, mázl sem sebó do písku a durchčil. Byl sem větší sólista než nějaké trosmen na voru uprostřed salcvasru. A najednó, dyž zoncna hodila první kukačku na zem, do ovaru mně hókl tenké hlásek:

„Hej, kemo, buď tak benevolentní a ufachči mně malůvku – malýho békavýho.“

„Co vaříš?“ já na to.

„Nakresli mně malýho békoňa, takovýho kindoša vod barana.“

Vyhópl sem jak jeleň a promnul si augle. Přede mnó stál zvláštní láčové kalósek a těžce na mě špízoval, valil na mě augle jak vo póti a nevypadal, že zablódil, že je hotové, módrové či durstichové, ani neměl peřinu. Ani trochu nevypadal jak kindoš ztracené v póšti, tausend mil od posledního hauzu.

A tak mu hážu dotazník: „Kemo, co ty tady?“

A von to vzal přes kopírák:

„Buď tak benevolentní a ufachči mně toho malýho békavýho barana.“

Hókl sem, že to negómu, ale von zas:

„To nevadí. Ufachči mně ho.“

Teho malýho békoňa sem jakživ nefachčil, tak sem rači vopruboval uvařit novó bildnu se zatlučenó hroznohadicó – jeden ze dvó kósků, co sem gómal.

Měl sem glocnu z teho paf, dyž konópek zahlásil:

„Né, já nechcu elefanta v hroznohadicovi. Hroznohadica je kurva zákeřná a elefoš zase moc veliké. U mě v kéru je málo placu, tak potřebuju teho malýho békavca. Tak mně konečně hoď tu malůvku.“

A tak jsem mu ho ufachčil.

Ten můj nové kámoš házel těžké sledovanec.

„Né, teho nechcu, ten je nějaké nachcípané. Uvař jinýho.“

Tak sem vopruboval jinýho.

Jungvirt nahodil lochec a vaří:

„Ale, kemo, to už je oltový beranisko, má těžký roháče.“

A tak sem to přefakčil.

A von zas:

„To už je úplné staropramen. Já chcu jungšála, aby měl před sebó ještě hafo járů.“

To už mě trochu nakrklo, tajm valil a já eště musel ufachčit ten motor do plusu.

Tak sem hókl:

„Tady je taková škatula s třema lochnama a ten malé békoň je vevnitř.“

Konópek se rozzářil jak jedla vo Vánocách a vaří:

„Ten je suprové, přesně takovýho chcu! Bude chálovat hafo tráviska?“

„Proč?“

„Protože u mě v kéru je málo placu!“

„To bude olt. Mázl sem ti do té kistny úplně malýho békavca.“

Von se špizl na bildnu a vaří:

„Tak malé zase není. Špízuj, von šlofčí…“

A tak sem hodil seznamku s malým principálem.

Konec ukázky

Table of Contents

Slovník hanteco/český

I

II