OSUDNÝ OKAMŽIK

Rebecca Thornton

Přeložila Petra Florianová

Rebecca Thornton: Osudný okamžik

Copyright © Rebecca Thornton 2019

Translation © Petra Florianová, 2020

ISBN 978-80-249-4359-6

Pro Waltera a Doma

„Tiché lži jsou jedovatější než kruté lži.“

– Ben Oliveira

2. září 2014

WhatsAppová skupina: Předporodní kurz Dámy ze západního Londýna

Členové: Victoria, Liza, Sarah, Miranda, Ella, Camilla

Victoria: Ahoj, holky. S velkou radostí vám sdělujeme, že se včera narodil Otto Arthur Stuart-Brown. Maminka s tatínkem jsou velmi pyšní. Stihnul to ještě v září. Uff. Váží 2,9 kg. Úplně ho zbožňujeme. Dámy, oxytocin! Nic lepšího není.

Camilla: Úžasné zprávy, Victorie. Eloide se už taky narodila, včera. Obr – 3,8 kila.

Miranda: Teda, všem vám gratuluju. Já na ten svůj uzlíček ještě pořád čekám.

Sarah: Já taky.

Liza: I já.

Victoria: Dámy, budete úplně v pohodě. Jen nezapomeňte. Dýchat, nechte přírodu čarovat. Není se čeho bát. A pamatujte: je to úžasné. Kontrakce teda ne.

Liza: Jaké to bylo? Umíráme zvědavostí.

Victoria: Dobrý, díky! Psát jednou rukou, když kojím, je trochu náročnější. Už ho zapisuju do školy!

Miranda: Proboha! Do školy? Opravdu? Myslíš, že jsem to už prošvihla? Kam jsi ho zapsala?

Victoria: @ Miranda – napíšu ti soukromou zprávu. Jo, už se na to chystám. Musíte to udělat hned teď, dámy, jinak vám ujede vlak.

Ella: píše zprávu…

WhatsAppová skupina: Odpadlice

Členové: Liza, Sarah

Liza: @ Miranda – napíšu ti soukromou zprávu – do naší nové WhatsAppové skupiny pojmenované SAMOLIBÝ MATKY.

Sarah: Hahaha, jojo!

Liza: Ty jo, už jsem se lekla, že jsem to poslala do špatné skupiny.

Sarah: Jsem tak unavená, že asi umřu.

Liza: To jsi unavená už teď? Počkej, až bude ten malý prevít venku. PAK TEPRVE POZNÁŠ, CO OPRAVDU ZNAMENÁ BÝT UNAVENÁ. Jen si dělám legraci.

Sarah: Ježíši. A co wtf myslela tím s tou školou? Myslela to vážně?

Liza: Jj. Kecá o tom už od chvíle, kdy poprvé přišla na náš předporodní kurz. Ještě že jsi tam byla ty. A byla jsi normální.

Sarah: To bych asi musela prodat ledvinu, abych na to teď měla. Ne že by teď za něco stály – moje ledviny.

Liza: Tak to já taky.

Sarah: 6 táců nebo tak nějak za pololetí ve škole, o které povídala. PS: Ella vždycky začne psát zprávu a pak ji neodešle.

Liza: Je určitě v pořádku. Určitě bychom se dozvěděly, kdyby ne. Myslím, že se jí jen… nechce moc družit.

Sarah: *s náma*

Liza: Jj

Sarah: Haha

Liza: Nezajdeme na kafe?

Sarah: K Melle? Za půl hodiny?

Liza: Sejdeme se tam. Beru si s sebou igelitku, na kterou si sednu.

Sarah: Písni mi, jestli se do té doby dozvíš něco o Elle, jo? Je divný, že se neozývá. Napsala jsem jí na WhatsApp a nic – ale přečetla si to.

Liza: Jj, dám ti vědět. I když by ti nejspíš napsala dřív než mně. Je pro mě tak trochu záhada.

Sarah: To teda je. Myslíš, že jsme ji třeba něčím urazily? Ale je na Facebooku. Právě jsem viděla její a Christianovy fotky z dnešního rána!

Liza: Divný. Pak to musí být námi. Něco, co někdo řekl nebo udělal. Jak jsem řekla, Ella Bradbyová je naprostá záhada.

Sarah: Hmmm. To teda je. OK, uvidíme se za půl hodiny, jj? X

Liza: Jj X

O PĚT LET POZDĚJI

West London Gazette Online, 21. ČERVENCE 2019

Autor: J. Roperová

Nově rekonstruované fitness centrum The Vale Club bylo právě otevřené pro zámožné obyvatele západního Londýna. Klub je situován na hranici mezi Actonem a Chiswickem, oplývá bazénem olympijských rozměrů, jsou tam i jesle, herní zóna pro malé děti, šest tenisových kurtů a venkovní hřiště.

Kirsty Macdonaldová, ředitelka prodeje, oznámila, že klub má již dva tisíce přihlášených členů a i čekací listina je zcela zaplněná.

„Našimi klienty jsou převážně rodiny a mladí pracující, doufáme, že každému z okolí poskytneme fantastické služby, díky kterým se budou udržovat v dobré formě a ve zdraví, a zároveň jim poskytneme prostor pro socializaci.“

Také rezidenti jsou nadšení, že mají takovýto klub, co by kamenem dohodil.

Cordelia Banksová, právnička a devětatřicetiletá trojnásobná matka, se nechala slyšet, že „klub se jistě stane místem setkávání, které v oblasti chybí. Bude to místo, kde se můžete udržovat ve formě, bavit a zároveň být v bezpečném prostředí“. A Finlay Brown, sedmadvacetiletý marketingový odborník, říká, že The Vale Club pomůže obyvatelům západního Londýna zůstat aktivní, a těší se, že zde bude potkávat „stejně naladěné zdravé lidi“.

Další informace najdete na webových stránkách The Vale Clubu, kde si můžete zarezervovat hodiny nebo soukromou prohlídku.

SARAH

„Sarah,“ zašeptá Liza. „Rychle. To snad ne… Podívej, kdo tu je. Vlevo z mého pohledu.“ Hlavou pokyne směrem k herní zóně pro malé děti, které se tam s vervou skoro jako kamikadze vrhají na plastové nafukovací hrací prvky.

„Georgina Bardová?“ odpoví Sarah. „Jo, ta je tu pořád. I s tím svým perfektním pozadím.“

„Ne. Tu nemyslím. Ne, ještě jednou se podívej. Za těmi blondýnami. Rychle, už jde. Do pytle.“

Je to sice nezvyklé, ale Sarah zrovna nemá náladu na drby. Dnešek je jeden z těch dní, kdy nic nejde tak, jak by mělo, jako by na sobě měla příliš upnuté kalhoty, které ale nemají knoflík, který by si mohla rozepnout a ulevit si.

Ráno si v posteli vygooglovala své symptomy. Náladovost, únava, silná menstruace. Její diagnóza zněla: perimenopauza. Při vzpomínce na to, co si přečetla dále, se oklepe. Perimenopauza může trvat deset let, během této doby se snižuje plodnost. Deset let! Je to tak nespravedlivé. Vždyť jí je jen třicet devět.

Stejně ani na ženu, o které Liza asi mluví, nevidí. Všechny tady vypadají úplně stejně. Legíny s obrovskými nápisy a nahoře topy od Olivie Cunninghamové, z její nové kolekce Motherhood Mania. Jasně barevná trika s nápisy – Mother’s Little Helper!  –a pod nimi kárované legíny. Když si uvědomí, že nevidí Caspera a jeho blonďatou kštici, jak se pohybuje nahoru a dolů z jednoho patra prolézačky do druhého, vyskočí, a až pak si vzpomene, že je v bezpečí na hodině tenisu pro budoucí šampiony.

„Už ji vidíš?“ řekne Liza. „Teď je dobře vidět.“

„Ne.“ Sarah si říká, proč na ni Liza tak soustředěně upírá pohled a napjatě očekává její reakci. Asi nějaká celebrita, říká si. Nesnesitelné, jestli to tak opravdu je. Ale jediné, na co dokáže myslet, je: proč se všichni pořád tak smějí? Do konce podzimních prázdnin zbývají tři dny a ona už toho má tak akorát dost. A i tak tu jsou – všechny ty další ženy (a kde dneska jsou všichni zatracení muži?) a pobíhají kolem. Dlouhé štíhlé nohy, na nohou dokonalé tenisky a nadšeně si povídají. Proč nejsou unavené? Je jí jasné, že nejspíš jen žárlí – ale stejně jsou divné. Ale i tak si sem tam pomyslí, že je to možná ona, kdo je divný, že jsou naprosto normální. Odrolí si flek z legín. Nejspíš ovesné vločky, které měl Casper k snídani, hádá.

Jak se pokouší zjistit, kdo je předmětem Liziny pozornosti, bedlivě si prohlédne všechny další ženy. Vyruší ji Thomasina Hulmeová, která se k ní předevčírem na hodině zumby chovala velmi chladně.

„Pojď, Allegro,“ ozve se velmi pronikavě Thomasina. „Pojď. Zvládneš seskočit sama, bez maminčiny pomoci. Hop.“

Sarah si přeje, aby Thomasina zmlkla a přestala si myslet, že tím své dcerce dodává sebevědomí. Allegra seskočí na červenou měkkou žíněnku. Thomasina vítězoslavně vykřikne: „Teda!“ a podívá se kolem sebe, jestli se nenajde někdo, s kým by se podělila o radost z kroku do neznáma, který její dcera právě učinila. K naprosté spokojenosti Sarah se nezdá, že by to někdo sledoval.

„Lizo, nevidím nikoho nového. Prostě mi řekni, koho myslíš.“ Snaží se zakrýt netrpělivost ve svém hlase. Obě byly od té doby, co klub otevřeli, na hlídce. Když se to tak vezme, The Vale Club je právě to místo, kam nyní chodí všichni rodiče se svými ratolestmi; s Lizou už všechny členy pořádně prozkoumaly a prolustrovaly (největším objevem byla zatím hvězdička z televizní taneční soutěže Strictly Come Dancing, která zde trénovala) a od té doby už zjevně uzavřeli i čekací listinu.

Je jí naprosto jasné, proč je o tohle místo takový zájem. Je tu herní zóna, tělocvična. Jsou tu dokonce i jesle a nabízejí lekce pro děti, box, tai-chi a tak dále, takže dětičky můžou vrážet ty své malé pěstičky do boxovacích pytlů místo do maminek a tatínků.

Když se zrovna chystá obrátit pohled zpět na Lizu a říct jí, že nikoho nevidí, všimne si jí. Stojí v rohu za hrací zónou a zvedá velkou tašku, ze které vyčnívají dvě tenisové rakety. V pravé ruce má napůl vypitou lahev vody a ve druhé iPhone. Sarah vidí, že na zadní straně si na obal nechala dát fotku. Zalapá po dechu. Liza má pravdu. A sakra, opravdu.

Ella Bradbyová.

Ze všech možných lidí. Tady. Sarah ani neví, proč ji to vlastně tak překvapilo. Měla to očekávat. Musela se právě přihlásit.

To je přesně Elle vlastní. Vplout s grácií až po všech ostatních. Ujistit se, že je v klubu všechno tip ťop. V tomto smyslu není Ella vůdkyně smečky. Spíš si vždycky počká. Vyčkává, jestli je všechno opravdu dost dobré. Sarah se v myšlenkách odebere o pět let nazpět k jejich předporodnímu kurzu. To, jak Ella čekala, až jí někdo napíše zprávu, než se rozhodla, jestli vůbec dorazí na společný oběd, který si domluvily na konci kurzu. Dejte mi vědět, jaké mají jídlo, než se rozhodnu tam tu dálku jet. A samozřejmě tohle téma zabralo většinu oběda, jak se každá bála, aby ji náhodou někdo nezahlédl, kdyby to nebylo dost dobré pro Ellu Bradbyovou.

„Bože, je to ona!“ řekne Sarah. „Myslela jsem si, že čekačka je příšerně dlouhá.“

„Vidíš? Říkala jsem ti, že je tohle místo dobré. Tajemná Ella. Zpátky v našich životech.“

Sarah nechce poskytnout Lize uspokojení z toho, že by zareagovala se stejným nadšením, jaké od ní očekává.

„No, moc se za ty roky nezměnila, co? Ještě pořád nevíme, kam se poděla.“

„To nevíme. Zavři pusu, než ti tam vlítne moucha,“ zasměje se Liza. „Teď je jedna z nás. Nic s tím neudělá. Ha. A teď se na mě vykašleš?“

„Ne, to určitě ne,“ odpoví Sarah nepozorně. „Půjdeme si s ní promluvit?“

„Klidně jdi. Ráda se na to podívám. Ale nechceme se vracet do minulosti, ne? Teď už je to všechno pryč.“

Sarah si není zcela jistá, o jaké minulosti Liza mluví, ale přejde to a radši myslí na Ellu Bradbyovou. Fascinovala ji celých těch pár týdnů, které společně chodily na předporodní kurz, a i potom. Vzpomene si na tu vteřinu, kdy poprvé na Elle spočinula pohledem. Jak se každý muž i žena v místnosti – včetně jejího manžela – koukal na ty nekonečně dlouhé nohy a na její sebejistý úsměv. Sarah cítila, jak ji zvláštně lákalo, aby vypadala stejně jako ona a byla jako ona, ale zároveň se toho i bála. A také skutečnost, že Ella zapomněla její jméno – ne jednou, ale dvakrát – posloužila jen k tomu, že ji to k ní přitahovalo ještě silněji.

A potom si ji obsesivně vyhledávala na internetu a s naprostým úžasem zjistila, že v minulosti Ella chodila s Rufusem Northem, hercem, který se usadil v západním Londýně a chodil na St. Paul’s. Sarah řekla Lize, že jí bylo od začátku jasné, že Ellu odněkud zná. A tady to je! Nakonec se její neúnavné sledovaní drbů na webu Mail Online vyplatilo. Měla ve všem naprostou pravdu.

Po celých osm týdnů, kdy byla Ella součástí WhatsAppové skupiny Předporodní kurz západní Londýn, byla Sarah stejně zvědavá. Ale Ella se nakonec ze skupiny tiše odhlásila.

Žádná z členek skupiny o tom s ostatními nemluvila, ani slovo. Na to byly příliš hrdé. Své rozhořčení klidnily tím, že se rychle přesunuly k jiným tématům. Opruzeniny. O čem se nemluví, barva výkalů novorozence. (Často doplněné o fotografii. Předem se omlouvám. Příliš mnoho detailů, vím, ale naprosto vyšiluju! Proč to má barvu hořčice?)

Ale teď je Ellin syn Felix ve stejném ročníku ve škole jako syn Sarah, přestože samozřejmě v jiné třídě. A i když se pečlivě koukala kolem sebe, ani jednou Ellu u školy nezahlédla.

Vzpomíná si, jak v recepci před začátkem pololetí dychtivě procházela seznam zapsaných do West London Primary Academy School. To, jak jí srdce poskočilo, když zahlédla jméno Bradby, Felix. Bylo jí to hned jasné. Okamžitě napsala zprávu Lize a vzedmula se v ní pýcha, že patří do té správné skupiny lidí, protože se jí také podařilo dostat Caspera na místní základku – přestože bydlí přesně tři čtvrtě kilometru od školy. I tak to bylo do poslední chvíle velmi nejisté. Byla vděčná za to, že s Tomem nemuseli sáhnout na celoživotní úspory, aby si mohli dovolit zaplatit školné na jedno jediné pololetí na soukromé škole The Little Falcons. Tomovi se ulevilo, když se s ním o tyto novinky podělila, a protože dítě Elly Bradbyové taky poslali na místní základku, Sarah už nikdy víc nepocítila, že by měla svou volbu dále ospravedlňovat své matce – která se neustále vyptává, jestli si Tom v práci vede dobře. A pak obvykle následuje přednáška o tom, jak se se Sařiným otcem oba téměř sedřeli, jen aby mohli Sarah poslat na soukromou školu. Držela se této nově získané informace o Elle a Felixovi, jako by to byla příjemně ohřátá lahev na zahřátí.

A teď je Ella i tady, ve fitku. Jen pár metrů od ní. Cítí, jak se v ní znovu probouzí její dřívější nákaza virem Ella.

Konec ukázky

Table of Contents

SARAH