Nerozhodný drak

Kenneth Grahame

Preklad a úprava: Igor Čonka

Obálka: Pavol Petráš

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-99966-52-0 (EPUB)

Nerozhodný drak

Raz veľmi dávno, pred stovkami rokov v malom domčeku ďaleko za dedinou býval pastier s manželkou a malým synom.

Pastier trávil svoje dni a väčšinu nocí na širokých planinách. Spoločnosť mu robili iba slnko, mesiac, hviezdy a ovce. Bol ďaleko od ľudí a ich priateľských rozhovorov. Jeho syn, ak mu práve nepomáhal v práci, bol isto niekde zahrabaný v knihách. Požičiaval si ich od zemanov a osvietených vzdelancov, ktorí žili neďaleko.

Rodičia boli na neho veľmi hrdí, dokonca pyšní, a hoci ho veľmi nechválili, správali sa k nemu skoro ako k seberovnému. Správne rozhodli, že potrebuje aj dostatok praktických vedomostí, ktoré vyvážia tie z kníh, a preto im často musel pomáhať v domácnosti. No na rozdiel od svojich susedov boli presvedčení, že aj čítanie kníh poskytne ich synovi poznatky, ktoré sa mu raz v živote zídu. Chlapca najviac zaujímala história, prírodoveda a rozprávky. Čítal všetko rad za radom, haldy kníh bez rozdielu, ale nakoniec mu to všetko spolu dávalo zmysel.

Jedného večera sa pastier vrátil domov celý roztrasený. Strávil mimo domova viacero nocí a vyzeral veľmi ustarostený. Sadol si k stolu, pri ktorom sedela jeho manželka a syn užívajúci si ticho. Ona vyšívala, zatiaľčo Chlapec bol zahĺbený do príbehu o obrovi, ktorý nemal srdce. Pastier odrazu zdesene povedal: „Mária, ja končím. Viac sa tam už nemôžem vrátiť. Je to tam hrozné!“

Jeho manželka, veľmi rozumná žena, sa ho snažila upokojiť: „Vieš čo, najprv nám o tom, čo ťa tak vydesilo, pekne porozprávaj. Možno tomu spolu prídeme na koreň.“

„Začalo to pred niekoľkými dňami.“ začal svoje rozprávanie pastier. „Je tam tá jaskyňa. Veď viete, ktorá ...nikdy sa mi nepozdávala....ani ovciam sa nikdy nepáčila. A ak sa tie niečomu vyhýbajú, iste na to majú vážny dôvod. Už dávnejšie som z tej jaskyne počul divné zvuky. Niekedy to bolo chrčanie, inokedy zase ťažké vzdychy, potom chrápanie... skutočné chrápanie, ale nie také ako keď chrápem ja alebo vy. Samozrejme, že som sa hrozne bál,“ pokračoval pastier, „ale napriek tomu nejako mi to nedalo pokoj. Stále ma to tam ťahalo. Tak som sa tam dnes večer, pred návratom domov, išiel potichu pozrieť. A tam... och, Pane! Videl som to, tak ako teraz vidím vás. Priamo predo mnou!“

„Čo si videl?“ zdesene sa spýtala jeho manželka, ktorú prepadli podobné pocity hrôzy ako jej manžela.

„Veď som ti povedal, že to bolo hrozné!“povedal pastier. „Trčalo to z jaskyne, akoby si užívalo večerný chládok...Bolo to veľké ako štyri kone a pokryté zvláštnymi šupinami.. na povrchu boli modré a smerom nadol slabozelené. Pri každom jeho dychu bolo cítiť, ako horí vzduch... akoby sa v peci piekol chlieb. Hlavu to malo položenú medzi labami. Zdalo sa, že o niečom premýšľa... Na také veľké zviera bolo pokojné. Ani sa neobzrelo... to musím priznať. No aj tak som sa strašne bál! Šupiny, pazúry, len si predstavte! ... a určite malo aj chvost, aj keď až tak blízko som sa nepozrel. Na niečo také veru nie som zvyknutý. Kadečo som zažil, ale toto... toto predsa prekračuje všetky medze!“

Chlapec, ktorý bol počas otcovho vysvetľovania očividne zahĺbený do čítania, zavrel knihu, zívol, založil si ruky za hlavu a ospalo povedal:

„Oci, to je v poriadku. Neboj sa! To je iba drak.“

„Iba drak?!“ zvolal pastier. „Čo tým myslíš? Vraj iba drak! A čo ty o tom vieš? Vari sa vyznáš v drakoch?“

„Čo- to o nich viem. A som si istý, že toto je jeden z nich.“ povedal Chlapec potichu. „Oci, pozri, každý sa vyzná v niečom inom. Ty vieš všetko o ovciach, o počasí a práci vonku. A ja viem čosi o drakoch. Stále som ti hovoril, že to je dračia jaskyňa. Ak sú nejaké pravidlá, určite platia aj pre drakov. Keď teraz hovoríš, čo si tam videl, vôbec ma to neprekvapuje. Skôr by som bol prekvapený, ak by tam nijaký drak nebol. Proroctvá sa stále naplnia, len treba byť trpezlivý. Nechaj to na mňa. Zajtra ráno tam zabehnem... ale nie, vtedy nemôžem, mám dosť práce... tak teda večer, keď všetko dokončím. Pôjdem tam, porozprávam sa s ním a zistím, ako sa veci majú. Len sa o mňa, prosím, nebojte. Draci sú citlivé bytosti, už som vám o tom kedysi hovoril.

„Náš syn má pravdu,“ povedala rozumná matka, „je to presne tak, ako hovorí. Draci sú jeho parketa a nie naša. Vyzná sa vo všetkých tých príšerách, o ktorých sa píše v knihách. To o ňom vie každý. Okrem toho, aby som bola úprimná, je mi proti srsti, keď viem o tom, že tam to úbohé zviera leží a nik sa o neho nezaujíma. Veď tam nemá ani teplú večeru. Nik za ním nepríde a nepovie mu milého slova. Nehovoriac o tom, že náš Chlapec za chvíľu zistí, či je v ňom aspoň trochu slušnosti. Veď vieš, že rozumie ľuďom a každý sa mu rád zdôverí.“

Na druhý deň sa Chlapec vybral po kamenistom chodníčku, ktorý viedol k jaskyni. Tam ho zbadal. Drak ležal lenivo rozvalený pri vstupe do jaskyne. Všade navôkol bol nádherný výhľad, na polia, dedinky na okolí a v diaľke sa črtali náznaky mesta. Chladný vetrík sa pohrával s trávou a strieborný mesiac sa dotýkal horizontu. Nečudo, že sa Drak javil v pokojnej a kľudnej nálade. Keď sa k nemu Chlapec približoval, počul ako zviera pradie so šťastnou pravidelnosťou.

„Človek sa každý deň naučí niečo nové“, pomyslel si Chlapec. „V žiadnej knihe som nečítal o tom, že by Drak priadol.“

„Zdravím... hmmm.... Drak“, povedal potichu Chlapec, keď k nemu prišiel.

Akonáhle Drak začul kroky, pokúsil sa vstať. Ale keď zbadal Chlapca, iba vážne nadvihol obočie.

„Nech ťa ani nenapadne biť ma,” povedal, „ani po mne nehádž kamene! Nepolievaj ma vodou! A žiadne iné hlúpe triky!  Nemám na to náladu! Rozumieš?”

„Nejdem ťa biť, “ povedal unavene Chlapec a sadol si na trávu vedľa Draka. „A o niečo ťa chcem poprosiť. Nehovor mi „nerob toto, alebo nesprav tamto!”. Počúvam to stále dookola a už som z toho unavený.  Je to také nudné.  V skutočnosti som ťa iba prišiel pozrieť. Chcel som sa ťa spýtať, ako sa ti darí a čo máš nové. Ale ak ti zavadziam, alebo máš iné povinnosti, stačí povedať.  Mám dosť kamarátov a nechcem ti byť na obtiaž. Viem pochopiť, keď niekde nie som vítaný.”

„Nie, nie… neurážaj sa,” prosil Drak, „ pravdupovediac, som tu šťastný. Trávim tu v kľude celé dni, nič ma netrápi a nemusím si o nič robiť starosti! Ale medzi nami, je to tu niekedy dosť nuda.”

Chlapec si odtrhol steblo trávy a dal si ho do úst. „Zdržíš sa tu dlhšie?” slušne sa opýtal.

Koniec ukážky

Table of Contents

Nerozhodný drak