RŮŽE ZE ZAHRADY SNŮ

Oldřich Antonín Hostaša

Nálada

Šedivá nálada dne jako řeka plyne městem,

kapky hrají na dláždění píseň pozdního odpoledne.

V koutech starých domů spí minulost,

hýčkaná náladou staletí.

A z poháru osudu,

popíjí Praha zahalená večerem,

který přijíždí na parníku radosti.

xxx

Přítomnost

Někde vstává mladá žena,

syn ještě sní o rošťárně,

venku den maluje radost do tváří,

její náruč chová syna,

ústa pijí z číše lásky

a ve studánce života,

třpytí se jejich čas.

xxx

Prosba

V katedrále dne vyzvání zvony,

osudů, touhy,

do stránek příběhů píše čas

a nenávist hoří v ohni věčnosti.

Čekám na Tebe,

tramvaje přijíždějí,

až ta poslední,

veze hodinu mezi nocí a ránem.

Vystupuješ, v očích hvězdy našeho vesmíru

a po celé zemi zní prosby,

lásko,

probuď se!!!

xxx

Cesta

Narození, kniha osudu se otevírá,

co list,

východ slunce a cesta,

nepopsaná šlépějemi.

Každý den jiná vzpomínka,

záře v srdci času.

Tak je to den co den,

někdy láska, někdy zloba,

dva jako jarní strom proplétají se větvemi,

kvetou a odkvétají.

Jen něha stále voní, jako růže v rohu zahrady,

přichází den, kdy vše končí,

jinde začíná i východ slunce.

A do stránek příběhů,

píše se pokračování,

xxx

Konec ukázky

Table of Contents

Růže ze zahrady snů

Nálada

Přítomnost

Prosba

Cesta