Velká sestra, malá sestra, rudá sestra

Jung Changová

Velká sestra, malá sestra, rudá sestra

Příběhy tří význačných žen Číny 20. století

Universum/Brána

Jung Chang

BIG SISTER, LITTLE SISTER, RED SISTER:

Three Women at the Heart of Twentieth-Century China

Copyright © Globalflair Ltd 2019

All rights reserved

Translation © Hana Antonínová, 2021

ISBN 978-80-249-4384-8

Mé matce

Seznam fotografií

(a majitelů autorských práv)

I. příloha

Tři sestry Sungovy, 1917 (Alamy)

Aj-ling, 1912 (archiv Wesleyan College)

Čching-ling, 1912 (archiv Wesleyan College)

Mej-ling, asi 1908 (archiv Wesleyan College)

Charlie Sung, začátek 80. let 19. století (archiv Sjednocené metodistické církve Páté Avenue, Wilmington, Severní Karolína)

Sunjatsenovo propuštění z čínského vyslanectví v Londýně (historický archiv Národní strany, Tchaj-pej)

Sunjatsen, Chuang-Sing a další republikáni, 1912 (Alamy)

Sun a jeho rodina, 1912

Jüan Š’-kchaj, 1913 (historické fotografie z Číny, Univerzita v Bristolu)

Čchen Čchi-mej (Alamy)

Sung Ťiao-žen (Alamy)

Paní Sungová se dvěma staršími dcerami (Alamy)

Členové rodiny Sungovy na svatbě Aj-ling (se svolením majitele fotografie)

Rodina Sungova v Šanghaji, 1917 (Michael Feng)

Michail Borodin, Wang Ťing-wej a další (historické fotografie z Číny, Univerzita v Bristolu)

Slavnost při založení vojenské akademie Chuang-pchu (Whampoa) (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čching-ling a její manžel, 1924 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Sunjatsenův katafalk, 1929 (Alamy)

Čching-ling v řadách nejvyšších představitelů Národní strany, 1927 (Michael Feng)

Čching-ling, Aj-ling a Mej-ling, 1927 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Svatba Mej-ling a Čankajška, 1927 (Academia Historica, Tchaj-pej)

II. příloha

Mej-ling a Čankajšek během líbánek (Academia Historica, Tchaj-pej)

Aj-ling a její manžel H. H. Kchung (archiv Wesleyan College)

Čching-ling a Teng Jen-ta (Alamy)

Čankajšek a Mej-ling před hrobkou krále Wu, 1936 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čankajškovi po příletu domů ze Si-anu, 1936 (Alamy)

Mej-ling navštěvuje raněné vojáky (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čching-ling a Mej-ling v nosítkách cestou do Čchung-čchingu, 1940 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Sestry se setkaly v Čchung-čchingu, 1940 (Gregory Kchung)

Sestry s Čankajškem, 1940 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Sestry během návštěvy vojenské nemocnice, 1940 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čankajškovi s kapitánem Clairem Chennaultem (Academia Historica, Tchaj-pej)

Joseph Stilwell a Čching-ling, asi 1940 (Alamy)

Wendell Wilkie, Mej-ling, H. H. Kchung a Čching-ling, 1942 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Mej-ling při projevu v americkém Kongresu, 1943 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Mej-ling v amfiteátru Hollywood Bowl, 1943 (Alamy)

Manželé Čankajškovi, Roosevelt a Churchill (Academia Historica, Tchaj-pej)

T. V. Sung, Roosevelt a Farley, 1942 (Michael Feng)

Bratři Sungovi, 1942 (se svolením majitele fotografie)

Manželé Čankajškovi stolují pod Ťiangovým portrétem (Gregory Kchung)

III. příloha

Čankajškův portrét nad branou Nebeského klidu (Academia Historica, Tchaj-pej)

Mej-ling se vrací z New Yorku do Čchung-čchingu, 1945 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Tři sestry v Čchung-čchingu

Čankajškova rodina, 1946 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čankajšek navštěvuje svatyni svých předků, 1949

Aj-ling při oslavě Čankajškových narozenin, 1956 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Čankajšek vítá Mej-ling na letišti v Tchaj-pej, 1959 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Rudá sestra na návštěvě Moskvy s Maem, 1957 (Alamy)

Čching-ling s Mao Ce-tungem a Čou En-lajem u brány Nebeského klidu, 1965 (Alamy)

Čching-ling na Maově pohřbu na náměstí Nebeského klidu, 1976

Čching-ling a Yolanda (knihovna Hongkongské přírodovědné a technické univerzity)

Ťing-kuo nad otcovým tělem, 1975 (Academia Historica, Tchaj-pej)

Ťing-kuo a jeho žena Faina Vachreva (Academia Historica, Tchaj-pej)

IV. příloha

Aj-ling (Gregory Kchung)

Čching-ling (Gregory Kchung)

Mej-ling (Gregory Kchung)

Čching-ling v exilu, 1927–1928 (Alamy)

„Palác Mej-ling“, lesní náhrdelník vybudovaný na hoře (Alamy)

Mej-ling v Americe, asi 1943 (Getty)

Aj-ling s Debrou Pagetovou, 1969 (Gregory Kchung)

Mej-ling odjíždí v roce 1991 z Tchaj-wanu (Academia Historica, Tchaj-pej)

Mej-ling ve věku asi sto let (Gregory Kchung)

Pohlednice s portrétem Li Jüan-chunga, Sunjatsena a Chuang Singa (soukromá sbírka)

Park soch, Tchaj-pej (Jung Chang)

Vyhledání majitelů autorských práv ke snímkům věnoval nakladatel velké úsilí, a pokud snad došlo k nějakému neúmyslnému opomenutí, bude napraveno hned při v příštím vydání.

Úvod

Nejznámější soudobou čínskou „pohádkou“ je příběh tří sester ze Šanghaje. Narodily se na sklonku devatenáctého století do bohaté a významné rodiny Sung, která patřila mezi šanghajskou smetánku. Jejich rodiče byli oddaní křesťané: matka byla členkou nejvýznačnějšího čínského křesťanského rodu (byla to rodina Sü, po níž je pojmenovaná jedna čtvrť v Šanghaji), otec byl prvním Číňanem, kterého jako dospívajícího mladíka na americkém jihu obrátili metodisté na křesťanskou víru. Své tři dcery – Aj-ling (Přátelské časy, narodila se v roce 1889), Čching-ling (Slavné časy, narodila se v roce 1893) a Mej-ling (Krásné časy, narodila se v roce 1898) – poslali už v dětském věku na studia do Ameriky, což bylo v té době krajně neobvyklé. Dívky se vrátily domů o mnoho let později a angličtinu ovládaly lépe než čínštinu. Drobné dívky s hranatou čelistí nebyly krasavice podle tradičních měřítek. Jejich tváře neměly tvar melounových semínek, jejich oči nepřipomínaly mandle a jejich obočí se neklenula jako vrbové proutky. Avšak měly velmi hladkou pleť, jemné rysy a půvabné držení těla podtržené moderním oblečením. Sestry viděly kus světa, byly inteligentní, nezávisle smýšlející a sebejisté. Měly úroveň.

Moderními čínskými „princeznami“ se nakonec staly díky svým mimořádným sňatkům. Nejprve do Aj-ling a později do Čching-ling se zamiloval Sunjatsen, který stál v čele revoluce, jež v roce 1911 svrhla monarchii. Číňané ho znají jako „otce (republikánské) Číny“. Čching-ling se za něj provdala.

Sunjatsen zemřel v roce 1925 a jeho následovník Čankajšek se dvořil malé sestře Mej-ling a oženil se s ní. Čankajšek vytvořil v roce 1928 nacionalistickou vládu a vládl v Číně až do roku 1949, kdy ho komunisté vyhnali na Tchaj-wan. Malá sestra byla první dámou celých dvaadvacet let, kdy byl Čankajšek u moci. Během druhé světové války vedl Čankajšek čínský odpor proti japonské invazi a Mej-ling se stala jednou z nejslavnějších žen své doby.

Nejstarší sestra Aj-ling, velká sestra, se provdala za H. H. Kchunga, který díky kontaktům své ženy mnoho let zastával funkci premiéra a ministra financí. Jeho postavení zase pomohlo Aj-ling, která se stala jednou z nejbohatších žen v Číně.

Rodina Sungova, včetně tří synů, patřila do nejvyšších kruhů Čankajškova režimu – až na Čching-ling, vdovu po Sunjatsenovi, která se přidala ke komunistům. Někdy jí říkali rudá sestra. Sourozenci se tedy zařadili do dvou nepřátelských politických táborů. Během občanské války, která propukla po druhé světové válce, se rudá sestra ze všech sil snažila pomáhat komunistům v boji proti Čankajškovi, přestože to znamenalo rozpad rodiny. Po zhroucení Čankajškova režimu a vzniku komunistické Číny pod vedením Mao Ce-tunga v roce 1949 se rudá sestra stala Maovou viceprezidentkou.

I bez ohledu na své vlivné manžely byly sestry nepochybně výjimečné. Hovory o nich a o jejich soukromém životě se lidem z čínsky mluvícího světa nikdy neomrzí. Vzpomínám si na dva příběhy z doby, kdy jsem v 50. až 70. letech 20. století vyrůstala v maoistické Číně. V té době panoval v zemi přísný totalitní režim a Čína byla úplně izolována od vnějšího světa. Tenkrát se říkalo, že madam Ťiangová – malá sestra – se každý den koupala v mléce, aby měla hebkou pokožku. Mléko jako vysoce výživná a potřebná potravina bylo tenkrát vzácné a pro běžnou rodinu takřka nedostupné. Používat mléko ke koupeli bylo považováno za pobuřující zhýralost. Jeden učitel se kdysi pokusil vyvrátit tento oblíbený mýtus a polohlasem se žáků zeptal: „Opravdu si myslíte, že by bylo příjemné koupat se v mléce?“ Brzy byl zařazen do okruhu odsuzovaných „pravičáků“.

Další historkou, která ve mně zanechala hluboký dojem, byly zvěsti o tom, že Čching-ling, náměstkyně předsedy Maa vládnoucího puritánské rudé Číně, žila s velitelem své osobní stráže, který byl o polovinu mladší než ona. Říkalo se, že jejich fyzický vztah se zrodil v době, kdy už byla stará, připoutaná na invalidní vozík a tělesný strážce ji z něj přenášel na lůžko a zpátky. Lidé se donekonečna dohadovali o tom, zda se ti dva vzali, a přeli se o to, jestli je takový vztah přijatelný. Povídalo se, že Strana ten poměr připustila, protože Čching-ling byla mnoho let vdova a potřebovala muže. Strana jí dokonce dovolila podržet si prestižní jméno – madam Sunjatsenová. Na tu historku si vzpomínám moc dobře hlavně proto, že bylo velmi neobvyklé slýchat klepy o sexuálním životě vedoucích představitelů země. Nikdo se neodvažoval klevetit o žádném jiném vrcholném představiteli.

Po Maově smrti v roce 1976 se země otevřela, já jsem se usadila ve Velké Británii a o třech sestrách jsem se dozvěděla mnohem více. V polovině 80. let jsem dokonce byla pověřena, abych o rudé sestře Čching-ling napsala krátkou knihu. Opatřila jsem si nějaké informace a napsala asi třicet tisíc slov, ale téma mě kupodivu nijak zvlášť nezaujalo. Dokonce jsem se ani nepokusila přijít na kloub skandálu s jejím tělesným strážcem.

V roce 1991 vyšla moje kniha Divoké labutě o mém životě a o životě mé babičky a matky. S manželem Jonem Hallidayem jsem začala psát životopis Mao Ce-tunga. Mao a jeho stín ovládl prvních šestadvacet let mého života a já jsem se o něm chtěla dozvědět více. Potom mou pozornost upoutala císařovna vdova Cch’-si, poslední velká čínská panovnice – nekorunovaná, protože ženy se nesměly stát panovnicemi. Cch’-si se vypracovala z neurozené konkubíny ve skutečnou panovnici, desítky let ovládala říši zpoza trůnu a dovedla středověkou zemi do moderního věku. Obě historické postavy mě fascinovaly a věnovala jsem jim dvacet let života. Bylo obtížné rozhodnout se, o kom bych měla psát příště. Sestry Sungovy mě také napadly, ale pustila jsem to z hlavy. Po Divokých labutích jsem psala o lidech, kteří udávali směr vývoje a měnili historii, a to se o sestrách říct nedalo.

Na základě všech dostupných informací působily jako pohádkové postavy, které vystihoval často citovaný popis: „V Číně žily tři sestry. Jedna milovala peníze, jedna milovala moc a jedna milovala svou zemi.“ Zdálo se, že mezi nimi nebyly žádné vnitřní spory, morální dilemata nebo mučivá rozhodnutí – tedy okolnosti, díky nimž jsou lidské bytosti skutečné a zajímavé.

Uvažovala jsem, že začnu psát o Sunjatsenovi, otci republikánské Číny. Žil v letech 1866 až 1925 a významné postavení zastával v době mezi vládou císařovny Cch’-sia Mao Ce-tunga. Stejně jako oni udával směr vývoje společnosti a byl svým způsobem „mostem“ mezi nimi. Za vlády Cch’-siČína vykročila k parlamentní demokracii a očekávala větší svobodu a otevřenost. Ale Cch’-si zemřela v roce 1908 a čtyřicet let po její smrti se moci chopil Mao, izoloval zemi a uvrhl ji do totalitní tyranie. Co se dělo v těch čtyřech desítkách let, v nichž hrál klíčovou roli Sunjatsen? Ta otázka mě pronásledovala. Teď jsem měla možnost to zjistit.

Pro Číňany i pro ty, kteří nejsou součástí čínského světa, je Sunjatsen něco jako světec. Ale byl skutečně takový? Co přesně vykonal pro Čínu a co udělal Číně? A jaký byl jako člověk? Chtěla jsem najít odpovědi na tyto otázky a na mnoho dalších.

Skládala jsem si dohromady útržky Sunjatsenova života a života lidí, kteří ho obklopovali – a během té práce mě zaujala osobnost jeho ženy a jejích sester. Uvědomila jsem si, že Sunjatsen byl výsostně politický tvor, který cílevědomě sledoval své politické ambice. Zjištění, že nebyl žádný světec, bylo úlevné (pro životopisce). Sledovat jeho cestu k moci, plnou vzestupů a pádů, gangsterů a gangsterských metod jako krevní msta a nájemná vražda, bylo jako číst napínavou knížku. S uspokojením jsem odkrývala, jak tento muž tvořil dějiny. Postupně mě však začaly přitahovat životy žen, v nichž byla politika jen jednou součástí. Rozhodla jsem se, že právě ony se stanou hlavními postavami této knihy.

Jakmile jsem se začala soustředit na sestry, uvědomila jsem si, jak byly výjimečné. Žily ve třech stoletích (Mej-ling zemřela v roce 2003 ve věku 105 let) a pohybovaly se v centru dění: bylo to sto let válek, revolucí a dramatických proměn. Jejich život se odehrával na pozadí velkolepých večírků v Šanghaji i v luxusních bytech v New Yorku, pohybovaly se v exilových kruzích v Japonsku a Berlíně i v tajných zasedacích místnostech v Moskvě, byly jako doma v sídlech komunistických elit v Pekingu i v mocenských kruzích Tchaj-wanu, který byl na cestě k demokracii. Sestry poznaly naději, odvahu i vášnivou lásku, ale také zoufalství, strach a hluboký žal. Žily v ohromném přepychu, s mimořádnými výsadami a na výsluní slávy, ale neustále riskovaly život. Čching-ling jednou jen o vlásek unikla smrti, potratila a už nikdy nemohla mít děti. Její trápení sehrálo velkou úlohu v jejím chování jako viceprezidentky komunistické Číny.

Také Mej-ling prodělala potrat a zůstala bezdětná. Její manžel Čankajšek, jehož politická kariéra nabrala na obrátkách, když zabil jednoho ze Sunjatsenových nepřátel, se také stal cílem atentátníků a dva z nich se jedné noci dostali blízko k jejich manželskému loži.

Aj-ling pomohla malé sestře zaplnit prázdnotu její bezdětnosti, ale sama se musela vyrovnávat s vlastními celoživotními zklamáními, mezi něž patřila celkově špatná pověst: lidé ji považovali za chamtivou a proradnou velkou sestru, kdežto k rudé sestře se vždy chovali jako ke skutečné bohyni a malou sestru považovali za okouzlující mezinárodní hvězdu. Mezi těmito třemi ženami vždy panovaly emočně nabité vztahy nejen proto, že Čching-ling aktivně pracovala na tom, aby zničila život druhých dvou. Čankajšek zabil muže, jehož milovala po Sunjatsenově smrti – Tenga Jen-taa, charismatického přirozeného vůdce, který založil Třetí stranu jako alternativu ke komunistům a nacionalistům. Moderní čínská historie je těsně spjata s osobními traumaty sester Sungových. Při psaní o nich – a o čínských velikánech Sunjatsenovi a Čankajškovi – jsem měla dostatek materiálů. Byla vydána bohatá korespondence i obsáhlé spisy a paměti. Mnohé z nich se nacházely v Číně a nebylo složité si je opatřit. Otevřely se archivy na Tchaj-wanu, který je nyní demokratický. Mnoho zdrojů nabízí i Londýn, kde Sunjatsen zosnoval svůj vlastní „únos“, který odstartoval jeho kariéru. Hotovou pokladnicí jsou četné sbírky a dokumenty uložené v různých institucích a knihovnách v Americe, s níž byla celá rodina těsně spjatá. Nejcennějším a poměrně nedávným přírůstkem je Čankajškův deník. Psal si ho každý den po dobu sedmapadesáti let, jeho zápisky jsou překvapivě osobní a přinášejí mnohá odhalení o jeho manželství s Mej-ling.

Příběh sester Sungových začíná v době, kdy Čína zahájila přechod od monarchie k republice. Nejvýznamnější úlohu v tomto historickém procesu hrál Sunjatsen. On a jeho republikánská revoluce byly určujícími silami života všech tří sester.

I. část

Na cestě k republice

(1866–1911)

1

Vzestup Otce Číny

Na Havajském souostroví byla 4. července 1894 vyhlášena republika v důsledku událostí, při nichž byla v předchozím roce svržena vládnoucí panovnice Lili’uokalani. Události odehrávající se uprostřed Tichého oceánu 9 600 kilometrů od čínského pobřeží měly dopady, jaké nikdo nemohl předvídat: podílely se na formování dnešní Číny. K břehům souostroví připlul sedmadvacetiletý čínský radikál Sunjatsen (často se používá pouze jeho rodové jméno Sun – pozn. překl.) a vstoupil do světa, kde se nemluvilo o ničem jiném než o republice. Monarchisté plánovali královnin návrat k moci a republikánské oddíly se chystaly je rozdrtit. Atmosféra byla vzrušená. Mladého muže, který osnoval spiknutí proti panovníkovi ve své vlasti, napadlo, že Čína by se také mohla stát republikou.

Byla to úplně nová představa. Monarchie byla jediným politickým systémem, jaký Číňané znali. V té době v zemi vládla mandžuská dynastie Čching. Mandžuové nebyli původem Číňané, ale podrobili si říši v polovině sedmnáctého století. Tvořili necelé jedno procento populace, byli považováni za menšinové cizí vládce a v řadách většinové populace Chanů nikdy neměli nouzi o odpůrce. Sunjatsen byl jedním z nich. Odpůrci obvykle požadovali opětovné nastolení chanské dynastie Ming, která vládla před Mandžuy v letech 1368–1644. Ta vyhlídka však byla problematická. Dynastie Ming se ve své době stala starým zetlelým stromem, který ze země vyrvalo povstání rolníků. Mandžuové využili zmatku, vpadli do země a učinili všemu přítrž. Lidé se netoužili vrátit k vládě dynastie Ming. Nikdo neměl přesné plány pro budoucnost. Díky událostem na Havaji vymyslel Sunjatsen jasnou a dynamickou vizi pro budoucnost Číny: republiku. V Honolulu zalitém sluncem založil v listopadu politickou organizaci Sing-čung-chuej (Svaz pro obrodu Číny). Zakládající schůzka se konala v domě místního čínského bankéře. Bylo to jednopatrové dřevěné stavení obklopené tropickými křovinami a s prostornými verandami stíněnými ozdobným mřížovím. Každý z více než dvaceti členů položil levou ruku na Bibli, pozvedl pravou ruku a hlasitě pronesl přísahu, kterou sestavil Sunjatsen: „Vypudit Mandžuy… a založit republiku.“

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

I. část

1 Vzestup Otce Číny