V duchu Edgara Allana Poea

Translation © Libor Martinek, 2019

Illustrations © Radana Přenosilová, 2019

ISBN 978-80-7511-485-3 (epub)

ISBN 978-80-7511-486-0 (pdf)

Z polských originálů

vybrali Krzysztof Bortnik a Libor Martinek,

přeložil Libor Martinek

Ediční poznámka, autorské profily Libor Martinek

Redakce Terezie Houšková

Odpovědný redaktor Michal Hrubý

Obálka a grafická úprava Luboš Drtina

Ilustrace Radana Přenosilová

Sazbu a epub připravil Karel Horák

Vydalo nakladatelství a vydavatelství

Volvox Globator

Bořivojova 99, 130 00 Praha 3

www.volvox.cz

jako 13. svazek edice Alrúna,

celkově jako svou 1153. publikaci

Vydání první

Praha 2019

Adresa knihkupectví VOLVOX GLOBATOR

Štítného 16, 130 00 Praha 3-Žižkov

Włodzimierz Zagórski

(1834–1902)

Ďáblovo věno

1894

Dokonce i ďáblu se může stát příhoda.

Je to moudrá šelma, opatrná, a – jak se říká – okovaná na všech čtyřech, i když víme, že ten milostpán má jenom jednu nohu a jedno kopyto, že ano, ale kdo ví, jestli by ho třeba v Kocourkově, kde přece kují kozy, neuměli okovat „jak se patří“ na všech čtyřech.

Také proto ďábel pověřuje okováním svých končetin výhradně pekelného mistra, a tak se mu někdy dějí příhody. Občas se mu totiž stane, že se mu na slizké cestě, po které obvykle chodí ledaskdo, jedna nebo druhá podkova uvolní a on zrovna nemá pekelné mistry při ruce, přičemž žádný pozemský kovář (nechť se to čtenářů, kteří se věnují tomuto slavnému řemeslu, nijak nedotkne!) mu obuv spravit nedokáže, takže ďáblisko kulhá – klap! klap! –, každou chvíli uklouzne a klopýtne, až se nakonec – brnk! – natáhne jak dlouhé, tak široké. Peklo se pak třese zlostí, zato andílci se smějí, až se za břicho popadají, a radostí třepetají křídly!

Občas se stane, že ďábel, i když je chytrá a opatrná kanálie, cestou něco přehlédne, na něco zapomene nebo třeba něco ztratí. Obvykle se mu to stane, když ke snídani vypije příliš hořící smůly nebo když se zapomene ve společnosti nějaké mladé čarodějnice. Ďábelské příhody tohoto druhu se vyznačují tím, že jemu samotnému (to jest ďáblu) mnoho škody nenadělají, a lidem z nich prospěch nekyne… Víme přece, že ty, kdo na něm mají podíl, „ďábelský kabát“ netěší ani nehřeje…

Před nedávnou dobou, přesně na Štědrý den, se vašnosta ďábel vydal do Varšavy s brašnou plnou vánočních dárků pro svou varšavskou klientelu. Cestou navštívil družku, čarodějnici zběhlou ve svém umění, která ho pozvala na výborný oběd. Podávalo se pečené srdce nelítostného lakomce, paštičky z mozečku bezduché záletnice, marinované ostny jízlivých drben, želatina ze staré ropuchy a konečně a nakonec obrovský hrnec smůly hořící zlatým plamenem – prostě hostina, jaká se málokdy vidí – samozřejmě hostina pro ďábelské chuťové pohárky!

Ďábel, lakomý jako všichni ďáblové, se od laskavé hospodyňky nenechal dlouho pobízet. Jedl za čtyři čerty, pil za osm, až se nakonec opil tak, jak se ďábli opít umějí. Pak – a tady vyplouvá na povrch zlá ďábelská povaha – nešel si podle světlého příkladu otce Noema odpočinout „do archy“, ale vzal cestovní brašnu a se svými zhoubnými dárky se co nejrychleji vydal do Varšavy.

Bylo už pozdě, když vstoupil do města. Padal sníh, který ho bodal do tváře jako drobné jehličky. Udiveným zrakem se rozhlédl po ulici, na které se vrstvily hromádky zameteného sněhu.

„Je to Varšava, nebo to není Varšava?“ zabručel, když se nemohl zorientovat.

Došel k tabulce, která visela na rohu jedné velké budovy, osvětlená září plynové lampy, a přečetl nápis, který na ní bylo vidět.

„Ano, je to Varšavka,“ zašeptal již uklidněný. „Ano, opil jsem se, o tom není pochyb… za všechno může ta šelmička…! Pořád jenom nalévá a prosí: »Pij, můj milý, pij, srdce moje…!« Kdo by nepil, když je smůla tak dobrá a ona prosí tak, že ji nelze odmítnout?“

A vydal se směrem k části města, kde měl složit dary, přičemž si pohvizdoval valčík z Netopýra[1].

Avšak pekelný nápoj mu zatemnil hlavu a pletl třesoucí se nohy. Ze země jako by vyrůstaly sněhové hory a co chvíli mu zatarasily cestu. Jak se jim vyhýbal a také unikal nočním strážným, aby si některý z nich nevšiml ...

Konec ukázky

Table of Contents

Włodzimierz Zagórski (1834–1902) Ďáblovo věno