Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Ukážka z elektronickej knihy

Maya Banks: Podlehni

Vydání první

Copyright © 2014 by Maya Banks

All rights reserved.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2014 jako svou 1899. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Giving In vydaného nakladatelstvím

The Berkley Publishing Group, published by the Penguin Group (USA), v roce 2014

Český překlad © 2014 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Ilustrace na obálce © 2014 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0028-3 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0029-0 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2014

Maya Banks

PODLEHNI

Druhá část série

Temné touhy

Sandře, matce mého srdce.

1. kapitola

„Vypadáš hrozně,“ prohlásil Jensen Tucker ve dveřích kanceláře Kylie Breckenridgeové.

Kylie ho zpražila pohledem, pod kterým by se jakýkoli jiný muž rozsypal. K jejímu zoufalství ale Jensenem její ledové vystupování nijak neotřáslo. Choval se, jako by neměl ponětí, že ji k zešílení rozčiluje. Ne, věděla jistě, že Jensen ví, jak moc jí vadí, ale rozhodl se, že to bude ignorovat. Tvrdohlavý, nemožný, panovačný chlap. Přesně ten typ muže, kterému se vyhýbala na sto honů.

Jenže byl její šéf, a tak pro ni byla celá situace o to hořčejší. Jejím šéfem býval vždy Carson. On a Dash. A když pak její bratr před třemi lety zemřel, Dash se stal jejím jediným nadřízeným a jí to tak vyhovovalo.

Jensen si měl zatraceně najmout svou vlastní osobní asistentku, ale podle všeho mu naprosto vyhovovalo, když mohl přidělávat Kylie práci a ještě ji při tom štvát.

„Páni, děkuji,“ prohlásila tónem, který přesně odpovídal výrazu její tváře. „Jsem moc ráda, že se sem hodím.“

Jensen vstoupil – nepozván – do její kanceláře. Na druhou stranu, kdyby čekal na pozvání, nikdy by se dovnitř nedostal. Kylie dala jasně najevo, že ho u sebe nechce. Další věc, kterou se rozhodl ignorovat.

Posadil se do jednoho ze dvou křesel před jejím stolem a ona si v duchu udělala poznámku, aby se jich zbavila. Stejně nebyla k ničemu. S klienty jednali jenom Jensen nebo Dash. Do její kanceláře nikdo chodit nepotřeboval. Svou práci vykonávala důsledně a mlčky, nikdy na sebe nepřitahovala pozornost. Jensen se však z nějakého důvodu rozhodl, že bude bez ustání narušovat její osobní prostor. Což ji frustrovalo po všechny ty týdny, co uplynuly od jeho nástupu do Dashovy poradenské společnosti.

„Nespíš,“ prohlásil stejně přímočarým tónem, jakým jí oznámil, že vypadá strašně.

Upíral na ni pohled, pozoroval její obličej a ona věděla, co Jensen vidí. Co sama viděla každé ráno v zrcadle. Oči pronásledované minulostí. Tmavé kruhy, které zpod očí nikdy nevymizely. Věděla, jak vypadá. A nepotřebovala, aby jí to tenhle arogantní kretén ještě připomínal.

„Nebyla jsem si vědoma toho, že můj vzhled nebo spací návyky mají jakoukoli souvislost s mými pracovními povinnostmi.“

Sarkasmus jí byl k ničemu, protože Jensen ho nechal prostě projít kolem, jako v podstatě všechno ostatní. Ještě nikdy ho neviděla, že by dal na sobě znát jakoukoli emoci. Nerozčiloval se, nezlobil se, ale ani nedával najevo radost nebo nadšení. Nic, jen ten pronikavý pohled, který viděla už tolikrát. Propaloval se skrze její kůži… až do její mysli. Nenáviděla to. Cítila se jako brouk pod mikroskopem. Tipla by si, že má i přehled o tom, kdy chodí na toaletu.

Byl to muž, kterému nic neuniklo. Jen mlčel a vše pozoroval. Stával stranou a sledoval ostatní. Tento návyk se mu v profesi, kterou si zvolil, hodil. Jí ale příjemný nebyl. Ten svůj zkoumavý pohled si mohl nechat na konzultace, které s Dashem poskytovali. Společnosti potřebovaly jeho nepředpojaté a bystré oči. Ona o jeho ostříží zrak zcela jistě nestála.

„Vedeš si skvěle, Kylie. Nevěřím, že bych ti někdy dal důvod pochybovat o své důvěře v tvé schopnosti. Pokud se tak stalo, pak se omlouvám. Dash i já bychom byli bez tebe zcela jistě ztraceni.“

Zamrkala překvapením z té neočekávané pochvaly a do tváří se jí proti její vůli vehnala barva, zahřála ji na kůži. Nechtěla dát najevo, jakou jí jeho uznání udělalo radost.

„Kdy jsi spala naposled?“ zeptal se přímo a dál na ni upíral pozorný pohled.

„Včera v noci,“ odpověděla zlehka. „Tak jako každou noc.“

„Lžeš!“

Vytřeštila oči překvapením z jeho hrdelního zavrčení.

„Stěží bych uvěřil, že jsi spala víc než pár hodin. Proč si nevezmeš dovolenou? Odjeď někam pryč. Uvolni se. Odpočiň si. Dash říkal, že sis nikdy nevzala ani den volna. Jen tehdy, když Carson zemřel.“

Kylie sebou trhla. Nedokázala ovládnout vlnu zármutku, která ji zasáhla přímo do hrudi.

„Jen to vyslov,“ vybídl ji Jensen téměř brutálním hlasem. „Je mrtvý, Kylie. Joss šla dál, tak proč nemůžeš ty?“

Zapřela se o desku stolu, vstala a neústupně se na něj zahleděla.

„Byl moje rodina,“ sykla. „Moje jediná rodina. Byl to jediné, co mi na tomhle světě zůstalo. Byl jediný, kdo mě miloval a ochraňoval, a teď je pryč. Jestli si myslíš, že na to můžu jen tak zapomenout a jít v životě dál, jako by snad jeho smrt nic neznamenala, tak si můžeš táhnout klidně k čertu!“

„No, konečně na tobě vidím nějaké emoce, Kylie. I když to je hněv. Alespoň se ale už nechováš jako zatracený robot, co jede na autopilota. Zabilo by tě snad, kdyby ses chovala jako člověk, tak jako my ostatní? Špatné věci se stávají. Popereš se s tím, posbíráš, co zbyde, a jdeš dál. Tak jako každý příslušník lidské rasy. Nejsi výjimečná. Nejsi jediný člověk, co má za sebou mizernou minulost a který ztratil někoho, koho miloval.“

Zuřivost jí zamlžila zrak, místnost kolem ní zmizela. Její rysy ovládl vztek a na vteřinu ji zcela paralyzoval. Nedokázala ani polknout knedlík v hrdle.

„Jak se opovažuješ!“ vybuchla. „Kdo sakra jsi, abys mě soudil? Nic o mně nevíš. Vypadni z mojí kanceláře a neopovažuj se vracet. Jestli něco budeš chtít, můžeš mi to poslat e-mailem, zavolat nebo mi napsat textovku. Ale už nikdy nechoď do mé kanceláře.“

Nijak na její výbuch nezareagoval. Ke svému údivu spatřila na jeho rtech náznak úsměvu.

„Vím o tobě mnohem víc, než si sama myslíš. Ale máš pravdu. Nevím všechno. To ale chci změnit. Právě teď. Příštích několik týdnů budeme my dva spolupracovat velmi úzce, protože Dash s Joss jedou na líbánky. Pokoušíme se získat smlouvu se společností Simpson & Gerrick Oil. Snižují stavy a plánují to ve velkém. Chtějí se zbavit neproduktivních dělníků. Přeorganizovat pozice. Rozhodnout, kdo půjde a kdo zůstane. A to bude právě na tobě a na mně.“

Kylie vytřeštila oči. „S něčím takovým nemám žádné zkušenosti. Pracuju v pozadí, Jensene. To přece víš. Vedu kancelář. To ty a Dash jste hrdlořezové.“

„Ty na to nemáš to srdce, Kylie?“

Začervenala se. Své slabé stránky neodhalovala světu nijak ráda.

„Jsi drzá. Útočíš i na lidi, kteří tě mají rádi. Přemýšlím, proč to tak je. To se tak bojíš někoho milovat? Bojíš se s někým sblížit ze strachu, že je ztratíš tak, jako jsi ztratila Carsona? Mě ale neoblbneš, Kylie. Ani v nejmenším. Pod tím vnějškem drsňačky se skrývá zranitelná žena s velkým srdcem a já ji chci dostat na svobodu. A to také udělám. Tím si můžeš být jistá, zlatíčko. My dva se budeme vídat mnohem častěji, tak si na to zvykej.“

„Vypadni,“ ucedila mezi zuby. „Tohle ve své vlastní kanceláři nemusím snášet.“

Jensen pokrčil rameny. „Je jedno, kde to je řečeno. Nic to nemění na tom, co se stane. Co se stane mezi tebou a mnou, Kylie. Jdu si za tím, co chci, a já nikdy neprohrávám. Nikdy.“

Odfrkla si. Zvedl se jí tlak, dech se jí zadrhl v hrdle. Jeho slova ji vyděsila, a přesto jí z nich poskočil tep.

Jensen Tucker byl přesně takový chlap, jakého by nikdy nechtěla. Ne že by vůbec po nějakém muži toužila. Zvláště ne po někom tak dominantním a panovačném jako Jensen. Ani za nic na světě se nikdy dobrovolně neocitne v pozici, kdy by byla opět tak zranitelná. A žena, která si začne s Jensenem, rozhodně nemůže být zranitelná. Vždyť on by ji snědl zaživa. Jensen by ji do deseti vteřin schlamstl a vyplivl jen kosti.

„Šetři si dech,“ prohlásila ledově. „Mezi námi se nikdy nic nestane. A bůh mi pomáhej, jestli o tom ještě někdy začneš mluvit, zažaluju tě za sexuální obtěžování tak rychle, až se ti z toho zatočí hlava.“

Zakřenil se, čímž ji překvapil. Zadíval se na ni, prohlédl si ji od hlavy po paty a ona najednou získala pocit, jako by ji právě svlékal.

„Ještě něco bys o mně měla vědět, zlatíčko. Miluju výzvy. Říct mi ne je jako zamávat býkovi rudým hadrem před očima.“

„Nejsem žádné tvoje zlatíčko. Nech si to pro takovou, která o to stojí, ale já to nejsem.“

Jeho úsměv se rozšířil ještě víc. Přísahala by, že tohle je vůbec poprvé, co ho vidí se usmívat. Vždycky byl takový tichý a zachmuřený. Nemračil se, ale také se nikdy neusmíval. Pokaždé měl na tváři nečitelný výraz, který ji přiváděl k šílenství, protože nikdy neměla tušení, co si myslí.

Až teď získala vzdálený dojem, že o ní přemýšlel. A to hodně.

V duchu prošla všechny svoje nejoblíbenější nadávky a pár jich pro svůj dobrý pocit na ten seznam přidala.

„Tak já ti to zjednoduším, když tak miluješ výzvy. Nejsem žádná výzva, Jensene. Nikdy ani žádná výzva nebudu, protože u mě nemáš sebemenší šanci. Nejspíš ses musel pomátnout. Co na mně vůbec chlap jako ty vidí? Podle tebe se děsím i vlastního stínu. Jsem ustrašená, očividně vypadám i hrozně a je se mnou tolik problémů jako s Blízkým východem.“

Vstal, aniž by okomentoval její výbuch, což ji rozzuřilo ještě víc. Nezdálo se, že by ho její poznámky zasáhly. Pak se naklonil přes stůl, až se jí skoro nalepil nosem na nos. K jejímu překvapení přejel špičkou prstu po tmavých kruzích pod jejíma očima.

„Vyhledej pomoc, Kylie,“ vybídl ji tiše. „Zajdi si k doktorovi. Ať ti napíše něco, co ti pomůže spát. Najdi si psychologa, jestli to bude potřeba. Takhle nemůžeš žít navěky. Dřív nebo později dojdeš na bod zlomu. A pak se zničíš. Jestli to nechceš udělat kvůli sobě, udělej to pro lidi, kteří tě milují a moc se o tebe bojí.“ Než dokázala dát dohromady vhodnou odpověď na takový nesmysl, Jensen se otočil, vyšel z její kanceláře a s tichým bouchnutím za sebou zavřel dveře.

Zhroutila se do křesla a zabořila tvář do dlaní. Měla najednou pocit, že už nedokáže udržet hlavu zpříma.

Měl pravdu a to ji štvalo o to víc. Pohybovala se na tenké hranici mezi příčetností a šílenstvím. Nespala. Bála se nočních můr. O minulosti. Děsili ji démoni minulosti, kteří stále ovládali její přítomnost.

Ale cvokař? Požádat svého doktora, aby jí předepsal prášky na spaní? To by znamenalo přiznat slabost, a ona se nikdy nevzdávala, sakra. Ona ne. Přežila peklo a nechala ho za sebou. Nebo snad ne?

Nebo snad byla i nyní vězněm tak, jako jím bývala jako malé dítě? V její mysli bylo otcovo týrání čerstvé, jako by se to stalo včera. Protože na to nedokázala zapomenout. Nedokázala to nechat být. Nedokázala se smířit se svou minulostí.

Zavřela oči. Další vlna únavy ji skoro porazila. Spát. Potřebovala jen jednu noc bez nočních můr, které se za ní ve spánku kradly příliš často. Možná by se cestou domů mohla zastavit v lékárně a zeptat se na léky na spaní bez předpisu. Vyhnula by se tak ponižující návštěvě doktora, kde by musela přiznat svou slabost, i zatraceného cvokaře, u nějž by musela ležet na gauči a odhalovat svou duši.

Ani za nic. To dřív zamrzne peklo, než by ona dovolila, aby kdokoli poznal, jakými muky prochází a s jakým studem žije každý den.

Proč jen ho ta žena přiváděla na hranici šílenství? Jensen, pohroužen do svých myšlenek, vešel do své kanceláře. Na stole měl horu papírů, smlouvy, které bude muset pročíst a podepsat, pokud na nich nebude nutné něco pozměnit. Pro příští dva týdny bude sám strážit pevnost, zatímco si budou Dash a Joss užívat na líbánkách.

Dash byl šťastný. Až nechutně šťastný. Teď, když si vynahradil všechny ty ztracené roky. Joss byla dobrá žena. Ta nejlepší. Dash měl zatracené štěstí, že získal tu, po níž jeho srdce prahlo. Překrásnou poddajnou ženu, která Dashovi dala vše, po čem toužil. Svou důvěru, lásku a naprosté podřízení.

Jinými slovy byla Joss úplný protiklad ženy, která v poslední době okupovala Jensenovy myšlenky.

Kylie Breckenridgeová byla pichlavá jako kaktus, a přesto kdykoli ho obdařila jedním ze svých zdrcujících pohledů, okamžitě mu ztvrdnul. Chtěl ji tak moc, že ani v její blízkosti nedokázal dýchat. A to ho štvalo.

Byla to žena, na kterou nesměl ani sáhnout. Naprostý opak žen, s kterými šukal. A opravdu myslel šukal, protože o nic jiného ani nešlo. Nikdy do toho nedal svoje srdce. Jeho touha po ovládání převažovala veškeré vřelé myšlenky.

Ne že by se k ženám, které si podřizoval, choval jako parchant. Postaral se o ně, dal jim vše, aby je sexuálně uspokojil.

Ale Kylie?

Sakra. Dominantní muž byl to poslední, co potřebovala. Jestli nějakého muže vůbec chtěla. Ne že by se jí divil. Dash mu pověděl o Kyliině dětství. Otřásala jím zuřivost, že si prošla takovým týráním. Že ji ničil člověk, kterému by jako jedinému v životě měla naprosto důvěřovat. Její otec.

Ale když se na ni podíval a prohlédl skrze tvrdý zevnějšek, z toho, co spatřil, mu zjihlo srdce až na práh bolesti. Chtěl ji objímat, hýčkat, ukázat jí, jaké by to mohlo být s mužem, který by měl na srdci jen její nejlepší zájmy. S mužem, kterému by na ní záleželo.

A záleželo na ní jemu? To byla otázka za milion. Jasně že záleželo, ale jak moc? Byla jenom, jak to řekl, pouhou výzvou? Něco, co získá, a pak přejde na další v pořadí? Miloval výzvy. Právě díky tomu se stal úspěšným ve velmi raném věku. Tak jak moc mu záleželo na Kylie Breckenridgeové? Protože tohle nebyla žena, se kterou by si měl ledabyle pohrávat. Prožila toho víc než jiní za celý život a on nechtěl být dalším mužem, který by ji zničil.

Nenalhával si, že by ji mohl „uzdravit“. To nedokáže nikdo kromě ní. Ona musí chtít se uzdravit, zatím to ale nedávala nijak najevo. Což v něm probouzelo o to větší touhu se do toho vložit a postrčit ji.

Ta potřeba ovládat byla velice mocná. Pulzovala v něm jako tep, silná, nedočkavá, ačkoli si dobře uvědomoval, že Kylie nebyla ženou, kterou by mohl ovládnout. Nebyla ženou, která by se mu podřídila. Nikdy. Ani fyzicky. Ale dominance představovala víc než jen fyzická pouta, s kterými si v takových vztazích často pohrávali. Emoční podlehnutí bylo mnohem mocnější a možná právě po tom bažil, kdykoli se jí zadíval do očí plných stínů.

Potřebovala muže, který by ji hýčkal a bránil před vší bolestí, poskytoval jí ochranu. Místo, kde by se mohla ukrýt před celým světem. Potřebovala muže, na kterého by se mohla kdykoli obrátit a jemuž by mohla důvěřovat, že ji ochrání před jakýmikoli hrozbami. Nejen před těmi fyzickými, ale také emocionálními, protože takové rány bolí víc než fyzické.

Byla křehká. Velice zranitelná. Sledoval ji. Sledoval ji sakra často, a kdykoli si myslela, že ji nikdo nevidí, ztrácela tu ledovou masku a on tak zahlédl vyděšenou mladou dívku, která se skrývala za tvrdým zevnějškem.

Byla složitá, úplná hádanka a on ji toužil rozlousknout. Ale jak?

Jeho obvyklé metody na ni určitě nezapůsobí. Nemohl k ní dojít, převzít kontrolu, nastavit vlastní pravidla a jen jí oznámit, jak to odteď bude. Zrovna před chvílí to tak zkusil a bylo to jako házet hrách na zeď.

Uřízla by mu koule rezavým nožem, kdyby to tak na ni znovu zkusil, a, no, nemohl by se jí divit.

Neměla důvod mu důvěřovat, ale ať se propadne, jestli se nechce dostat za ty hradby, které kolem sebe tak pečlivě vystavěla. Jen mezi svými nejbližšími se přestávala hlídat a on zahlédl tu skutečnou Kylie.

Hebkou. Sladkou. Oddanou a ochranitelskou vůči těm, které milovala.

Chtěl ji naučit, že ne všichni muži jsou hajzlové. Chtěl jí ukázat, že dominance neznamená bolest a ponížení. Že dominance je mnohem víc. Emocionální podvolení je to nejmocnější ze všech, ale také dělá lidi zranitelnými. A to by ji vyděsilo víc než jakékoli fyzické aspekty dominantně-submisivního vztahu.

S touto ženou bude muset jednat velmi opatrně. Své obvyklé metody musí vyhodit z okna a přijít na něco nového. Byla, jak to sám řekl, výzvou. Takovou, kterou hodlal pokořit. Jen ještě nevěděl jak. Zatím ne. On to ale nevzdá. Myslel to naprosto vážně, když jí řekl, že vždy šel po tom, po čem toužil, a nikdy neprohrál. Nikdy.

Všechno je jednou poprvé, jak se říká. On však nedovolí, aby Kylie Breckenridgeová byla jeho prvním neúspěchem.

2. kapitola

„Kylie, mohla bys na moment do mé kanceláře?“ promluvil Jensen do interkomu.

Věděl, že ji jeho žádost bude vadit, ale dala jasně najevo, aby se držel dál od její kanceláře – od ní – takže teď za ním musela. Nebylo to tak neobvyklé vzhledem k tomu, že šlo o žádost šéfa ke své osobní asistence.

„Hned tam budu, pane,“ odpověděla tak rázně, až se musel usmát.

Byla odhodlaná udržet jejich vztah, pokud to lze nazývat vztahem, čistě na neosobní rovině mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem.

Věděl, že je naštvaná na Dashe, že je tak dlouho mimo kancelář, protože Dash mezi nimi obvykle fungoval jako nárazník. Většinu žádostí jí sděloval Dash, i ty, které se týkaly Jensena, protože Dash ji chtěl ochránit.

Ale co je moc, to je moc. Jestli spolu mají dlouhodobě pracovat, a to on by velice rád, tak se Kylie musí naučit vycházet i s Jensenem. A on měl v úmyslu ji k tomu postrčit. Byla velice inteligentní. Měla magisterský titul a podle jeho názoru tím titulem na současné pozici mrhala. V práci byla ale spokojená a on věděl, že by to tak ráda ponechala.

Nelíbilo se jí, když ji někdo vystrkoval z její zóny pohodlí. Měla ráda rutinu – v tom si byli podobní, ačkoli jí by se nijak nezamlouvalo, kdyby věděla, že mají něco společného.

Vlastně toho měli společného víc, než Kylie věděla nebo si byla ochotná přiznat. Oba byli disciplinovaní a měli rádi vše pod kontrolou. Byl plně připraven vrhnout se do bitvy vůlí, kterou hodlal vyhrát. Jen doufal, že ji nepostrčí až do bodu, kdy by nakonec odešla.

O chvíli později se Kylie objevila ve dveřích a věcně, netečně na něj pohlédla chladnýma očima.

„Chtěl jste něco, pane?“

„Přestaň s tím ‚pánem‘,“ opáčil. „Dashovi také neříkáš ‚pane‘. Mé jméno postačí. Říkej mi Jensene nebo nijak.“

Stiskla rty a on si povzdechl.

„Musí to s tebou být pořád tak těžké, Kylie? Tohle je jednoduchá žádost. Řekni to. Řekni moje jméno,“ vyzval ji. „Nezabije tě to.“

„Chtěl jsi něco… Jensene?“ Jeho jméno vyznělo lehce přiškrceně, jako by se k jeho vyslovení musela přemáhat. Ale byl to začátek.

Pokynul jí, aby přistoupila k jeho stolu. Váhavě k němu vykročila a zastavila se u křesel. Ruce měla složené před sebou, ale ve tváři měla výraz zvířete připraveného utéct při první známce nebezpečí. Pochyboval, že si uvědomovala, že je na ní její strach tak vidět. Oči měla vytřeštěné, nos se jí chvěl a při pohledu na její hrdlo viděl, jak jí divoce tepe pulz.

„Nepřeskočím ten stůl a nezaútočím na tebe,“ zašeptal.

Otráveně přimhouřila oči. „Zkus to a já ti nakopu zadek.“

Jensen zvrátil hlavu a rozesmál se. Kylie vykulila oči překvapením. Vypadala… šokovaně.

Vzpamatoval se a zvědavě na ni pohlédl. „Co měl znamenat ten pohled?“

Okamžitě sklopila zrak a zůstala zticha.

„Kylie?“ vybídl ji.

Povzdechla si a zvedla hlavu, vyzývavě na něj pohlédla s vystrčenou bradou.

„Jenom jsem tě ještě neviděla se smát. Nebo alespoň se usmívat. Jako předtím v mé kanceláři. Tohle je poprvé, co jsem zahlédla víc než jen zdvořilý zájem. Nedáváš najevo, co cítíš. Nikdo tak neví, na co právě myslíš.“

Povytáhl obočí. Takže ona ho pozorovala. Dost toho o něm věděla, Jensenovi tedy došlo, že sledovala jeho i jeho reakce.

Pousmál se a všiml si, že i to ji znovu překvapilo.

„Už víc lidí mi řeklo, že jsem škrobený a upjatý,“ přiznal pobaveně. „Možná teď spatříš moji druhou stránku, kterou ještě nikdo neviděl.“

Ten návrh ji zjevně rozladil.

„Chtěl jsi něco?“ zeptala se. Očividně se nemohla dočkat, až bude pryč.

On jí ale nehodlal dovolit, aby se tak brzy uchýlila do bezpečí své kanceláře, kde se zavře před zbytkem světa. Věděl, že každý den jezdí z práce rovnou domů. Neměla žádný společenský život, pokud nepočítá obědy s Chessy a Joss, jejími nejlepšími kamarádkami. Vlastně její přátelé byli jediní lidé, s kterými se Kylie vídávala.

Musela vést osamělý život a to se mu protivilo. Bylo mu proti srsti, že její minulost ovlivnila její budoucnost – a stále ji utvářela – a že ze sebe dosud nesetřásla pouta dětství.

Postrčil k ní stoh papírů.

„Chci, aby sis prošla tyto složky. Jak jsem řekl v tvé kanceláři, S&G Oil v jedné ze svých rafinerií propouštějí. Musí ušetřit milion na výdajích, tak zjišťují, jak spojit pracovní místa. Chtějí zrušit minimálně třicet pozic a ušetřit na zbytečných výdajích a potřebují, abychom jim našli řešení.“

Jeho žádost ji zjevně ohromila.

„Ale, Jensene, já o tomhle nic nevím. Dělám jenom administrativu.“

Znovu se na ni usmál a sledoval, jak na jeho úsměv zareaguje. Nebyla k němu až tak netečná, což ji asi štvalo ještě víc.

„Chci, aby ses to naučila,“ vybídl ji. „Když byl Carson naživu, plánovali přijmout třetího společníka. Firma na to zakázky měla. Dash pak měl práce víc než dost a musel sakra máknout, aby udržel tuhle firmu nad vodou, dokud nepřivedl mě. Místo třetího společníka je pořád volné a ty na to máš. Chybí ti jenom zkušenosti.“

Otevřela pusu dokořán, nedostávalo se jí slov. Vychutnával si, že tuhle raritu má na svědomí právě on. Ta žena nikdy nešla pro slovo daleko.

„Ty mě chceš za společníka?“ vydechla.

„Nemůžu ti to slíbit,“ uklidňoval ji. „Považuj to za zkoušku ohněm. Nestane se to dnes nebo zítra, možná k tomu nedojde ani v příštích měsících, ale není důvod hledat někoho jiného, když dokonale schopný kandidát už pro nás pracuje. Víš, jak to ve firmě chodí, Kylie. Všechna data a informace prochází skrz tebe. Znáš naše klienty. Domlouváš naše schůzky. O firmě víš všechno do nejmenšího detailu. Není důvod, proč bys neměla dostat příležitost k povýšení.“

Shlédla na papíry, které jí postrčil přes stůl. Informace, které pro něj a Dashe sesbírala a uspořádala. Rozhodně se na tom procesu podílela.

Mohl by přísahat, že v jejích očích spatřil nadšení, ale bylo pryč tak rychle, že to skoro nepostřehl.

„Co chceš, abych udělala?“ zeptala se chraplavě.

„Za tři dny se máme sejít s finančním ředitelem S&G. Chci, abys tam šla se mnou. Máš tři dny, aby ses seznámila se všemi příjmy a výdaji jejich společnosti. S pozicemi, platy a povinnostmi každého zaměstnance. Musíš znát jejich režie, výdaje a každý cent, který utratí. Chci, abys navrhla vlastní plán a za dva dny, před schůzkou s jejich finančním ředitelem, mi ho prezentovala. Chci vědět, co tě napadne, a pak to probereme, než se s ním sejdeme.“

Nevěřícně na něj zírala. „Ty mi svěříš tak obrovský kontrakt?“

„Netvrdím, že s tvými nápady budu souhlasit,“ usměrnil ji jemně. „Jen jsem řekl, že bych je rád slyšel. Dáme hlavy dohromady a uvidíme, na čem se shodneme – a neshodneme. Pak spolu před tou schůzkou sestavíme plán z našich návrhů.“

„To jsem nečekala,“ řekla tiše.

On ale v jejích očích spatřil jiskru. Milovala výzvy skoro stejně jako on. Nemýlil se. Coby administrativní asistentka mrhala talentem. To místo bylo bezpečné. Mohla by tu práci odvádět i ve spánku. Potřebovala výzvu. Něco, co jí rozpumpuje krev v žilách a připomene jí, že je naživu.

„Věřím ti, Kylie. Můžeš totéž říct sama o sobě?“

Tentokrát se jí v očích zablýsklo a on potlačil vítězný úsměv. Ach, ano, milovala výzvy, a možná ještě před žádnou podobnou nestála. Dash byl na ni moc mírný. Ne že by čekal, že se Dash bude chovat jako vůl, ale po smrti Carsona hýčkal Kylie jako v bavlnce a podle toho, co mu Dash řekl, ji Carson hýčkal úplně stejně. Ani jeden z mužů nechtěl této křehké ženě ublížit.

Její křehkost ale potlačovala její inteligenci, ohnivou ženu schovávající se v ulitě a Jensen měl v úmyslu ji vylákat na světlo. Dash by mu nejspíš jednu vrazil, kdyby věděl, co Jensen dělá, ale pro příští dva týdny měl Jensen plnou moc a Dash se o nic ohledně firmy zajímat nebude – a ani by neměl. Jensen měl v úmyslu oba týdny patřičně využít.

„Zvládnu to,“ prohlásila odhodlaně. „Kdy se chceš sejít nad mými návrhy?“

„Ve středu večer. Večeře v Capitol Grill. Vím, že s děvčaty chodíváte do Lux Café, ale chtěl bych něco tiššího a intimnějšího, kde bychom ty citlivé informace mohli probrat. Zarezervuji nám stůl v odlehlém rohu, kde nás nikdo neuslyší.“

Kylie se zamračila, úplně viděl, jak se jí v hlavě otáčejí kolečka.

„Větší soukromí bychom přece měli tady v kanceláři,“ poznamenala. „Večeře není nutná.“

„Není,“ souhlasil. „Ale tak to chci.“

Na to neměla co říct, ačkoli na ní viděl, že se jí nezamlouvá představa, že spolu půjdou na večeři.

„Zařídím rezervaci na sedmou,“ pokračoval a ignoroval, že je jí to celé nepříjemné. „Projdeme si tvé návrhy. Vyslechnu si je a pak je doma zapracuju do finální analýzy. Ve čtvrtek tě vyzvednu u tebe doma v osm ráno a do S&G za jejich finančním ředitelem dojedeme společně.“

Poznal, že bojuje sama se sebou. Nechtěla s ním jít na večeři, ani se s ním setkat mimo kancelář, nechtěla s ním ani jet na tu schůzku, ale také si nechtěla nechat ujít příležitost, kterou jí nabízel.

Nerozhodně se kousla do rtu a on v tu chvíli nechtěl nic než se natáhnout přes stůl, palcem její ret osvobodit a polibkem napravit škodu, kterou hebkému rtu způsobila. Jeho penis na tu představu zareagoval. Byl rád, že sedí a ona tak nevidí, jak na ni jeho tělo fyzicky reaguje. Strčila by ocas mezi nohy a utekla by a on by pak měl s velkou pravděpodobností do hodiny na stole její výpověď.

Koniec ukážky

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

1. kapitola

2. kapitola