TIGER WOODS

Copyright © Jeff Benedict & Associates, LLC, and Lights Out Productions, LLC, 2018

Translation © Petr Nosálek, 2019

Copyright © Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2019

ISBN epub 978-80-7565-594-3

Lydii, nejlepší manželce, nejlepší ženě.

Dede, mé úžasné manželce, která vydržela, inspirovala,

věřila a – co je vůbec nejlepší – milovala.

ÚVOD

V místě mezi dvěma náhrobními kameny zajel Mike Mohler půdním vrtákem hluboko do země a otáčel jím jako vývrtkou. Byl pátek 5. května 2006 a hlína na hřbitově Sunset Cemetery v kansaském Manhattanu byla díky teplému počasí měkká. Čtyřiačtyřicetiletý proplešatělý hrobník hroudu za hroudou pečlivě hloubil hrob a vedle něj vršil hlínu. Za 24 hodin tu měly být uloženy zpopelněné ostatky nejslavnějšího syna tohoto města. O pohřbu skoro nikdo nevěděl a Mohler chtěl, aby to tak zůstalo.

Předchozího večera se Mohler díval na televizi, když zazvonil telefon. Bylo asi devět hodin a volající se nepředstavila. „Čeká tu na vás jeden pohřeb,“ řekla.

Divnej začátek telefonátu, pomyslel si Mohler. Zvlášť když mu dotyčná volala domů a v tak pozdní hodinu.

„Jak se jmenuje zesnulý?“ zeptal se.

„To vám nemůžu říct,“ odpověděla žena.

„Tak to vám nemůžu pomoct, když mi nesdělíte jméno,“ řekl jí.

„Nemůžu to udělat, dokud nepodepíšete prohlášení o mlčenlivosti,“ namítla.

Mohler jí řekl, že to nebude nutné. Podle kansaských zákonů musel závazek mlčenlivosti podepsat už před 17 lety, když se stal hrobníkem.

„Musím vědět, koho pohřbívám, už jen proto, abych věděl, jestli tu má místo,“ vysvětlil.

Žena Mohlera ujistila, že místo na hřbitově zesnulý má. Pak Mohler uslyšel, jak jí mužský hlas v pozadí říká: „Tak mu pověz, koho má pohřbít.“

„Volám jménem Tigera Woodse,“ řekla žena Mohlerovi. „Skonal jeho otec.“

Podplukovník Earl Dennison Woods zemřel na infarkt 3. května 2006 doma v kalifornském Cypressu. Bylo mu 74 let a dlouho se potýkal se zdravotními problémy. Jeho organismus oslabily rakovina i dlouholetá náklonnost k alkoholu a cigaretám. Earl byl jako příslušník speciálních jednotek zvaných zelené barety dvakrát nasazen ve Vietnamu a světový věhlas mu přinesla skoro mytická role při výchově nejslavnějšího golfisty všech dob. Byl notoricky známý svými bizarními prohlášeními, například předpovědí v magazínu Sports Illustrated, že jeho syn, tehdy dvacetiletý, jednou bude mít na světové dění větší vliv než Nelson Mandela, Mahátma Gándhí nebo Buddha. „On je Vyvolený,“ řekl Earl v rozhovoru pro uvedený časopis. „Bude mít moc působit na celé národy.“

Byla to přehnaná očekávání. Nicméně Tiger opakovaně tvrdil, že nikdo na světě ho nezná lépe než jeho otec, o němž často mluvil jako o svém „nejlepším příteli“ a „hrdinovi“. Oba se postarali o jeden z nejpamátnějších okamžiků v dějinách sportu. Ihned poté, co Tiger v roce 1997 na turnaji Masters poslal závěrečným puttem míč do jamky a vyhrál o rekordních dvanáct úderů, sevřel ho Earl v pověstném medvědím objetí. V nejsledovanějším golfovém přenosu v historii Spojených států bylo odhadovaných 43 milionů diváků – skoro 15 procent všech amerických domácností – svědky toho, jak otec a syn v objetí vzlykali a Earl řekl: „Mám tě rád, synku.“ Podobně končily už předtím desítky televizních přenosů z golfu – ti dva si vždy padli do náruče a Earl zašeptal stejná čtyři slova.

Ale Mike Mohler se na golfové turnaje nedíval. Prostě nebyl fanouškem této hry. Dokonce nikdy nevzal do ruky golfovou hůl. Tigera Woodse však obdivoval a byl velmi pyšný na to, že může staršímu Woodsovi vykopat hrob. S použitím mapy hřbitova určil polohu místa, kde bude Earl pohřben – blok 5, oddíl 12, hrob 02, přesně mezi jeho rodiči Milesem a Maude Woodsovými. Od roku 1989, kdy začal dělat hrobníka, Mohler vykopal více než dva tisíce hrobů. Ten Earlův měl být mnohem menší než většina ostatních, protože jeho ostatky byly spáleny v krematoriu. Tiger a jeho matka Kultida letěli z jižní Kalifornie s nevysokou dřevěnou skříňkou o půdorysu 25 × 25 centimetrů, v níž byl uložen Earlův popel. Mohler byl na jejich příjezd už připraven. Po téměř hodině kopání vyhloubil hrob připomínající miniaturní výtahovou šachtu. Měřil na délku i na šířku 30 centimetrů a hluboký byl něco málo přes metr. Lopatou seškrábal ze stěn uvolněnou hlínu a zarovnal hrany jako podle pravítka.

Nazítří kolem poledne zastavily u staré části hřbitova dvě limuzíny. Z prvního auta vystoupili Tiger, jeho manželka Elin a jeho matka, z druhého pak Earlovy tři děti z prvního manželství. Přivítali je Mohler a jeho žena Kay. Před koncem dvacetiminutového obřadu Kultida předala Mohlerovi dřevěnou skříňku s popelem svého manžela. Mohler ji uložil do jámy a zalil ji cementem. Za přihlížení rodiny do jámy napěchoval hlínu a zakryl ji drnem. Příbuzní pak zase nastoupili do limuzín a po krátké zastávce u domu, kde Earl strávil dětství, se vrátili na letiště.

O pár dní později, když se roznesla zvěst o pohřbení tělesných ostatků Earla Woodse, očekávala místní kamenická dílna Manhattan Monuments objednávku velkého žulového pomníku. Volali Mohlerovi, ale ten o tom nic nevěděl. Tiger ani jeho matka nezanechali žádné pokyny týkající se zhotovení náhrobního kamene.

Mohler si zprvu myslel, že rodina prostě potřebuje čas, aby si rozmyslela, co chce. Věděl, že každý truchlí jinak. Uplynulo však pět a potom deset let a od rodiny stále nepřišla žádná objednávka.

„Není tam žádný náhrobní kámen,“ řekl Mohler v roce 2015. „Nic tam nemá. Jeho hrob není vůbec označený. Určit místo, kde je Earl Woods pohřben, dokáže jen ten, kdo umí najít rohové značky zapuštěné do země. K tomu musíte mít mapu.“

Earl Dennison Woods byl nakonec pohřben do kansaské země v neoznačeném hrobě. Nemá žádný náhrobní kámen. Žádný nápis. Nic.

„Jako by tam ani nebyl,“ poznamenal Mohler.

Tiger Woods byl oním typem transcendentní hvězdy, která se objevuje asi tak často jako Halleyova kometa. Je skoro ve všech ohledech nejtalentovanějším golfistou, jaký se kdy narodil, a možná největším individuálním sportovcem moderní historie. Po dobu 15 let – od srpna 1994, kdy jako osmnáctiletý student posledního ročníku střední školy vyhrál první ze tří amatérských šampionátů Spojených států za sebou, až do časných ranních hodin 27. listopadu 2009, kdy se svým SUV narazil do stromu a v podstatě tím ukončil období své bezprecedentní nadvlády v dějinách golfu – byl Woods člověčí smrští infarktových dramat a zábavy, jež se přičinila o nejpamátnější okamžiky v historii televizního sportu.

Woods bude vždy srovnáván s Jackem Nicklausem, který vyhrál více turnajů velké čtyřky zvaných majors. Ale „tygří efekt“ nelze poměřovat statistikami. Příhodnější asi je literární přirovnání. Vzhledem k celému spektru jeho úžasných talentů není Woods nikým menším než Shakespearem moderní doby. Nikdo podobný tu nebyl a ani nebude.

Woodsův golfový odkaz hraničí s něčím, co se vymyká představivosti. Byl prvním golfistou afroamerického původu a současně i nejmladším golfistou v dějinách, který vyhrál šampionát kategorie Major. Celkem vyhrál 14 majorů a dotáhl to k 79 vítězstvím na okruhu PGA Tour (druhý nejlepší výsledek všech dob po Samu Sneadovi) a více než stovce triumfů na turnajích po celém světě. Drží rekord v počtu nepřetržitých průchodů cutem (142 v časovém úseku osmi let) a v počtu týdnů strávených na prvním místě světového žebříčku (683). Kromě toho byl jedenáctkrát vyhlášen hráčem roku, což je také rekord, stejně jako 110 milionů dolarů, které vydělal na oficiálních peněžitých odměnách. Turnaje, na nichž startoval, otřásaly diváckými statistikami po celém světě a trvale zvyšovaly počty sledujících televizních diváků. Jeho charismatická osobnost a dvě desetiletí nadvlády byly hnacím motorem stratosférického růstu odměn vyplácených na oficiálním okruhu PGA z 67 milionů dolarů v roce 1996, jeho prvním roce profesionální kariéry, na rekordních 363 milionů dolarů v letech 2017–18 a růstu průměrných dotací na každém turnaji tohoto okruhu z 1,5 milionu na 7,4 milionu dolarů ve stejném období. Tím pomohl udělat z více než čtyř stovek profesionálů startujících na těchto turnajích multimilionáře. Prostě a jednoduše, Woods změnil tvář golfu – po stránce sportovní, společenské, kulturní i finanční.

Na vrcholu Woodsovy kariéry překonal golf v žebříčcích sledovanosti Národní fotbalovou ligu (NFL) i Národní basketbalovou ligu (NBA). Jako oficiální tvář společností Nike, American Express, Disney, Gillette, General Motors, Rolex, Accenture, Gatorade, General Mills a EA Sports se objevoval v televizních reklamách, na billboardech i v časopisech a novinách. Kdekoli se ukázal, byl obklopen davy fanoušků – ve Francii, v Thajsku, Anglii, Japonsku, Německu, Jihoafrické republice, Austrálii, a dokonce i Dubaji. Předcházeli si ho králové a prezidenti. O jeho přízeň se ucházely velké organizace. Tigerem Woodsem chtěli být rockové hvězdy i hollywoodští herci. Ženy s ním chtěly spát. Po větší část dvou desetiletí prostě byl nejslavnějším sportovcem planety.

Tiger byl sám nejen na vrcholu golfového světa. Ve velmi doslovném smyslu byl sám, tečka. Navzdory zabijáckému instinktu na golfovém hřišti byl mimo něj introvertním člověkem, který raději hrál videohry, díval se na televizi nebo v osamění cvičil a trénoval. Už v dětství trávil mnohem víc času sám ve svém pokoji než tím, že by si hrál venku s dětmi. Jako jedináček velmi brzy poznal, že opravdu věřit by měl jen rodičům a jen na ně spoléhat. Oni ho tak víceméně i vychovávali. Jeho otec převzal roli golfového učitele, mudrce, vizionáře a nejlepšího přítele. Jeho matka Kultida byla nesmlouvavou vychovatelkou a obávanou ochránkyní. Společně rodiče působili jako neochvějná síla, jež nikomu nedovolila vkročit do přísně střežené cesty k úspěchu, kterou vydláždili svému synovi. U nich doma v jižní Kalifornii, kde se život točil kolem Tigera a golfu, zjevně platila zásada, že rodina je vším.

Vnitřní vztahy v rodině Woodsových udělaly z Tigera nejzáhadnějšího sportovce své doby, tajnůstkáře posedlého ochranou svého soukromí, který si osvojil umění být neviditelný, i když je viděn, a nic neprozradit, i když něco říká. Na jedné straně nám vyrůstal před očima – už ve svých dvou letech vystupoval v televizních pořadech a celé jeho dětství zachycovali fotoreportéři i píšící novináři. Na straně druhé zůstává velká část jeho skutečné rodinné historie a soukromého života zahalená v natrénovaných rozhovorech, pečlivě koncipovaných tiskových zprávách, bájných příbězích, polopravdách, sofistikovaných reklamních kampaních a titulcích bulvárních plátků.

Proto jsme nebyli překvapeni, když Woods prostřednictvím svého hlavního mluvčího Glenna Greenspana odmítl naši žádost o poskytnutí rozhovorů pro tuto knihu. (Doslova nám bylo sděleno, že předtím, než budou o jakémkoli rozhovoru „uvažovat“, musíme jim oznámit, s kým jsme už mluvili a co nám kdo řekl, a poslat předem své otázky, což byly podmínky, na které jsme nebyli ochotni přistoupit.) Woodsova matka Kultida na naši žádost o rozhovor vůbec neodpověděla. Woods však zmocnil svého chiropraktika k poskytnutí úplné zprávy o terapeutických úkonech, jimž se u něj podrobil, i o otázce zakázaných podpůrných prostředků.

Ve snaze o úplnost jsme začali tím, že jsme přečetli všechny důležité knihy o Woodsovi – celkem jich bylo asi dvacet –, jež napsali on sám, jeho otec, bývalí trenéři, jeho bývalý caddie, Earlova první manželka (Barbara Woodsová Garyová) a další. Na našem seznamu také byly nezřídka vynikající pokusy novinářů, například Toma Callahana, Johna Feinsteina, Stevea Hellinga, Roberta Luseticha, Tima Rosaforteho, Howarda Sounese a Johna Stregeho. A dopustili bychom se nedbalosti, kdybychom jmenovitě neuvedli dva zdroje informací: knihu Tigera Woodse a Lornea Rubensteina The 1997 Masters: My story (Turnaj Masters 1997 – Můj příběh), která vyšla v roce 2017 u příležitosti 20. výročí Woodsova historického vítězství v Augustě, a The Big Miss: Můj žák Tiger Woods z pera Hanka Haneyho. Z každé stránky těchto dvou knih jsme se snažili získat vhled, fakta a vzpomínky, které by udržely linku i pravdivost našeho vyprávění. Kromě toho jsme přečetli knihy o buddhismu, speciálních jednotkách amerického námořnictva SEAL, nadaných dětech, úspěchu, golfovém byznysu, závislosti na sexu, nutkavém jednání, nevěře a podpůrných prostředcích. Současně jsme strávili několik měsíců sestavováním úplné, stodvacetistránkové časové osy Woodsova života s podrobnostmi o každém významném okamžiku či události, počínaje narozením jeho rodičů. Také jsme prostudovali přepisy více než 320 oficiálních tiskových konferencí z let 1996–2017, na nichž promluvil Tiger, a přepisy desítek rozhovorů s širokým spektrem témat, které poskytl tištěným i elektronickým médiím. S pomocí rešeršéra magazínu Sports Illustrated jsme dali dohromady a pročetli tisíce novinových a časopiseckých článků o Tigerovi. A ve spolupráci s televizními stanicemi CBS, NBC, Golf Channel a PGA Tour jsme si prohlédli více než sto hodin videozáznamů s Tigerem na golfovém hřišti i mimo ně.

Během tří let jsme rovněž pořídili přes 400 rozhovorů s více než 250 lidmi ze všech oblastí Woodsova života od instruktorů z řad golfových profesionálů a trenérů golfového švihu, kteří patřívali k jeho nejdůvěrnějším přátelům na turnajovém okruhu i mimo něj, až po jeho první opravdovou lásku. O nesmírně cenné poznatky se s námi ale podělily i desítky lidí, kteří prošli Tigerovým životem a nikdo o tom s nimi dosud nemluvil – ti, kdo pomáhali financovat jeho amatérskou kariéru, majitelka domu v Augustě, kde Tiger bydlel řadu let v době konání turnaje Masters, blízká důvěrnice, bývalí zaměstnanci, obchodní partneři, jeho instruktor potápění, sousedé v Isleworthu a zákulisní spolupracovníci v IMG, Nike, Titleist, EA Sports, NBC Sports a CBS Sports.

Brzy jsme zjistili, že ke kvalitám, kterých si Woods cení nejvíce, patří soukromí a loajálnost. Pokud jde o tu první, mnozí z námi oslovených jedinců – od bývalého Tigerova agenta J. Hughese Nortona III. až po někdejší zaměstnance Tigerovy společnosti ETW Corp. – měli podepsané smlouvy o mlčenlivosti, které jim zakazovaly s námi mluvit. „Stejně jako většina ostatních lidí z okruhu jeho spolupracovníků jsem vázán smlouvami a jinými právními dokumenty,“ napsal nám v e-mailu jeden bývalý zaměstnanec. To, že veřejně známé osobnosti vyžadují od lidí ve svém okolí – zvláště od těch, kteří mají přístup k členům jejich rodiny a k informacím soukromého charakteru –, aby podepsali souhlas s mlčenlivostí, není nic neobvyklého. Jenže Tiger podnikal mimořádné kroky na ochranu i těch nejběžnějších informací. Například si osobně vyžádal, aby se nikomu nepůjčovaly ročenky jeho střední školy. Je pozoruhodné, že vedení školského obvodu mu jeho přání splnilo a nám sdělilo, že do nich nemůžeme nahlédnout. (Nakonec jsme si ročenky prohlédli v místní knihovně.) Pokud jde o loajálnost, jeden člověk za druhým nám říkal, že se bude „muset zeptat Tigera“, než bude souhlasit s rozhovorem. Jeden jeho bývalý spolužák, kterého jsme oslovili s nadějí, že se od něj dovíme zkrátka něco o Western High School v Anaheimu, nám oznámil, že k tomu potřebuje Tigerovo svolení. Řekli jsme mu, aby se neobtěžoval.

To všechno vyvolává otázku, proč se vůbec pouštět do takového projektu. Naše odpověď je prostá: Je jen velmi málo lidí, které zná celý svět tak dobře, že stačí říct jediné slovo. Tiger do tohoto exkluzivního klubu vstoupil jako nejlepší golfista – někdo možná namítne, že jako nejlepší sportovec – moderních dějin. Jeho příběh však překračuje hranice golfu a jeho vliv je patrný po celé zeměkouli. Přesto dosud nikdy nevyšel úplný životopis, který by nabídl panoramatický pohled na celý Tigerův dosavadní život, který by podrobně prozkoumal jeho kořeny a zcela zásadní podíl rodičů na jeho fenomenálním vzestupu, pádu a návratu. Po napsání knihy The System (Systém), hlubokém ponoru do složitého světa špičkového univerzitního amerického fotbalu, jsme pátrali po další hoře, kterou bychom zdolali. Žádná nám nepřipadala tak impozantní a vzrušující jako Mount Woods. Naším cílem od začátku bylo přijít s něčím novým a objevným a současně vytvořit co nejúplnější portrét opravdového, třebaže nedobrovolného amerického idolu.

Oním portrétem je tato kniha.

1. KAPITOLA

KONEC

Nejslavnější sportovec planety se bosý a vyčerpaný schovával za zamčenými dveřmi na záchodě. Řadu let dokázal zametat stopy za svým utajeným životem. Teď už ne. Jeho žena začala konečně něco tušit. Ale bylo toho ještě mnohem víc, o čem nevěděla – ještě mnohem víc, o čem nevěděl nikdo. Byly asi dvě hodiny ráno v pátek 27. listopadu 2009 po Dnu díkůvzdání. S myslí nejspíše zastřenou předepsanými léky nemohl tenhle chlapík posedlý ochranou svého soukromí předpokládat, že jeho příští krok otřese jeho obrázkově dokonalou imagí a povede k nejstrmějšímu pádu do nemilosti v dějinách moderního sportu. Tiger Woods otevřel dveře a utekl.

O dva dny dříve otiskl deník National Enquirer, který mu byl už několik měsíců na stopě, výbušnou story nazvanou Tiger Woods Cheating Scandal (Skandál nevěrníka Tigera Woodse) s obrázky nádherné čtyřiatřicetileté hostesky newyorského nočního klubu jménem Rachel Uchitelová. Plátek nabízený v amerických supermarketech obvinil Tigera, že si týden předtím zařídil pikantní rendez-vous s Uchitelovou v Melbourne během turnaje Australian Masters. Woods tvrdil, že to je jen další lež, a dokonce zašel tak daleko, že dal po telefonu dohromady Uchitelovou se svojí ženou, ale Elin ani po trýznivé půlhodině manželově historce neuvěřila. Byla to sice krásná blondýna, ale nebyla hloupá. A když se Tiger na Den díkůvzdání vrátil večer domů z partičky karet, které si byl zahrát s chlapy v klubu na pozemku jejich střeženého rezidenčního parku Isleworth v těsné blízkosti Orlanda, Elin počkala, až si vezme prášek a usne. Bylo už hodně po půlnoci, když vzala Tigerův telefon a začala ho projíždět. Jedna Tigerova textová zpráva odeslaná tajemné adresátce jí rozervala srdce: „Jsi ta jediná, kterou jsem kdy miloval.“

Elin hleděla na ta slova a potom z Tigerova mobilu poslala neznámé osobě vlastní zprávu. „Chybíš mi,“ vyťukala. „Kdy tě zase uvidím?“

Během několika vteřin přišla odpověď. Její autorka se podivovala nad tím, že Tiger ještě nespí.

Elin vytočila číslo. Ozval se stejný nakřáplý ženský hlas, který ji den předtím přesvědčoval o své nevině. Uchitelová!

„Já to věděla,“ vykřikla Elin. „Já to věděla!“

„A kurva,“ řekla Uchitelová.

Za pár okamžiků probral Elinin křik Tigera ze spánku. Napůl v mrákotách se vypotácel z postele, vzal svůj telefon a odešel na záchod. „Ona už to ví,“ napsal Uchitelové.

Konec ukázky

Table of Contents

1. kapitola