Dale Carnegie

JAK SE ZBAVIT STAROSTÍ A ZAČÍT ŽÍT

K vydání připravila Dorothy Carnegiová

Copyright 1944, 1945, 1946, 1947 a 1948 by Dale Carnegie;

copyright © 1984 by Donna Dale Carnegie and Dorothy Carnegie

Translation © Tomáš Hrách, 1993

Published by arrangement with Simon & Schuster Inc.

Library of Congress Catalog Card Number: 83-20418

Všechna práva vyhrazena

ISBN 978-80-7593-340-9 (ePub)

ISBN 978-80-7593-341-6 (mobi)

Tato kniha je věnována člověku,

který ji nepotřebuje číst –

Lowellu Thomasovi

PŘEDMLUVA

Jak jsem napsal tuto knihu – a proč

V roce 1909 jsem patřil k nejnešťastnějším mladým mužům v New Yorku. Živil jsem se tím, že jsem prodával nákladní auta, a přitom jsem ani nevěděl, čím to, že auto jezdí. A co horšího: nechtěl jsem to vědět. Nesnášel jsem svou práci, nesnášel jsem fakt, že musím bydlet v levném podnájmu na Západní Padesáté šesté ulici, v pokoji zaplaveném šváby. Ještě si vzpomínám, jak jsem měl po zdech rozvěšené kravaty; kdykoli jsem ráno po jedné z nich sáhl, švábi se rozutíkali do všech stran. Nesnášel jsem to, že musím jíst po laciných špinavých putykách, kde bylo nejspíš taky plno švábů.

Každý večer, když jsem se vracel do svého opuštěného pokojíku, mě bolela hlava zklamáním, starostmi, smutkem a touhou po vzpouře. Chtěl jsem se vzbouřit, protože sny, které jsem choval před lety na vysoké škole, se změnily v noční můry. Tohle že má být život? Tohle má být to životní dobrodružství, na které jsem se tolik těšil? Copak pro mě má život až do smrti znamenat jenom tohle – pracovat v oboru, který nenávidím, žít mezi šváby a jíst podřadné jídlo, to všechno bez sebemenší naděje na změnu k lepšímu?… Toužil jsem po troše volného času, abych mohl číst a psát knihy, které jsem si předsevzal napsat ještě na univerzitě.

Pochopil jsem, že když dám v nenáviděné práci výpověď, nemohu nic ztratit – jenom získat. Nijak jsem nestál o to, vydělávat velké peníze – hlavně jsem chtěl žít naplno. Zkrátka a dobře, dorazil jsem na břeh Rubikonu – k onomu okamžiku rozhodnutí, který čeká na většinu mladých lidí, sotva vstoupí do života. Rozhodl jsem se tedy a ono rozhodnutí změnilo mou budoucnost jednou provždy. Díky němu byl zbytek mého života šťastnější a plodnější, než jsem se kdy odvážil snít.

Rozhodl jsem se takto: nechám práce, která mi leze na nervy, a protože jsem čtyři roky studoval na pedagogické fakultě ve Warrensburgu ve státě Missouri a připravoval se na učitelskou dráhu, budu se živit vyučováním ve večerních školách. Tím pádem budu mít přes den dost času na čtení, přípravu přednášek, psaní románů a povídek. Chtěl jsem, abych „žil pro psaní a aby psaní na oplátku živilo mne“.

Co bych tak mohl dospělé ve večerní škole učit: Když jsem zavzpomínal na svá vlastní studentská léta, napadlo mě, že vědomosti a zkušenosti spojené s mluvením a vystupováním na veřejnosti pro mě měly v obchodě – i v životě – mnohem větší praktickou hodnotu než všechno to, co jsem se naučil na vysoké škole. Jak to? Protože mi pomohly zbavit se plachosti a nedostatku sebedůvěry a dodaly mi odvahu a sebejistotu nutné pro jednání s lidmi. Také mi pomohly pochopit, že do vedení se obvykle dostane ten člověk, který dokáže vstát a říct, co si myslí.

Zažádal jsem si o místo učitele veřejných projevů ve večerních postgraduálních kurzech jak na Columbia University, tak na New York University, jenže obě vysoké školy se zřejmě rozhodly, že se zatím zkusí nějak protlouci bez mého přispění.

Tehdy jsem byl zklamán, ovšem dnes děkuji Bohu, že mě odmítli, protože díky tomu jsem začal učit ve večerních kurzech YMCA, kde jsem musel co nejrychleji začít vykazovat konkrétní výsledky. A to už byla pořádně hozená rukavice! Dospělí moje kurzy nenavštěvovali proto, že by snad toužili po titulu nebo společenském postavení. Chodili ke mně z jediného důvodu: potřebovali vyřešit své osobní problémy. Potřebovali se umět postavit na vlastní nohy a při obchodním jednání pronést pár souvislých vět, aniž by přitom omdleli strachy. Obchodníci potřebovali umět navštívit nepříjemného zákazníka, aniž by předtím museli třikrát obejít blok, aby sebrali odvahu. Chtěli získat takt a sebedůvěru. Chtěli to v obchodě někam dotáhnout. Chtěli nosit domů více peněz. A protože za kurzy platili formou splátek, které by pochopitelně platit přestali, pokud by neviděli konkrétní výsledky, a protože já sám jsem byl placen ne pevným platem, ale podílem na zisku, musel jsem je učit praktické a použitelné věci, pokud jsem se chtěl uživit.

V té době se mi zdálo, že učím ve strašné nevýhodě, avšak dnes si uvědomuji, že to pro mě znamenalo nedocenitelný trénink. Musel jsem své studenty motivovat. Musel jsem jim pomoci řešit jejich problémy. Musel jsem každou hodinu pojmout tak, aby jim přinesla co největší prospěch a aby přišli znovu.

Byla to vzrušující práce, která mě nesmírně bavila. Až mě udivovalo, jak v sobě ti obchodníci budují sebevědomí a jak rychle někteří z nich postupují od povýšení k povýšení a od jednoho zvýšení platu k druhému. Kurzy měly daleko větší úspěch, než jsem sám očekával. Po třech školních obdobích mi YMCA, která mi původně odmítla platit pevný plat pět dolarů za večer, vyplácela na procentech za večer třicet dolarů. Zpočátku jsem vyučoval jen vystupování a mluvení na veřejnosti, ovšem postupem času jsem zjistil, že tito dospělí lidé také potřebují schopnost získávat si přátele a působit na lidi. Protože jsem na téma mezilidských vztahů nemohl najít žádnou vhodnou učebnici, napsal jsem ji sám. Napsal jsem ji – vlastně ne, nedá se říci, že by ta kniha byla napsána běžným způsobem. Spíše rostla a vyvíjela se v závislosti na zkušenostech mých dospělých studentů. Nazval jsem ji Jak získávat přátele a působit na lidi.

Protože jsem ji napsal skutečně jen jako učebnici pro své večerní kurzy a protože jsem už beztak napsal čtyři knihy, o nichž nikdy nikdo neslyšel, nepředpokládal jsem, že půjde tak dobře na odbyt: patřím nejspíš mezi ty nejpřekvapenější autory na světě.

Utíkaly roky a já si začal uvědomovat, že dalším velikým problémem mých dospělých žáků jsou starosti. Většina mých žáků pracovala v obchodě – řídící pracovníci, prodavači, inženýři, účetní, zkrátka směsice všech možných řemesel a profesí – a většina z nich měla problémy. Do kurzů chodily i ženy, zaměstnané i v domácnosti – také ony měly problémy! Bylo jasné, že potřebuji učebnici pojednávající o tom, jak bojovat proti starostem. Znovu jsem se snažil nějakou vhodnou najít. Zašel jsem do velké newyorské knihovny na rohu Páté avenue a Čtyřicáté druhé ulice a ke svému údivu jsem shledal, že pod heslem STAROSTI mají uvedeno pouhých dvaadvacet titulů. Pobavilo mne, že naproti tomu pod heslem ČERVI je zapsáno sto osmdesát devět knih. Skoro devětkrát víc knih o červech než o starostech! Zvláštní, že? Vzhledem k tomu, že starosti patří k těm největším problémům, před nimiž lidstvo stojí, skoro byste čekali, že každá střední i vysoká škola v zemi bude pořádat aspoň jeden seminář nebo kurz na téma „Jak se zbavit starostí“. Možná to tak někde dělají, ale já o ničem takovém ještě neslyšel. Není divu, že David Seabury ve své knize Jak si s úspěchem dělat starosti píše: „V době, kdy dospíváme, jsme na tlaky životních zkušeností připraveni stejně jako knihomol na balet.“

A výsledek? Více než polovinu lůžek v našich nemocnicích zabírají lidé s nervovými a citovými poruchami.

Pročetl jsem si všech těch dvaadvacet knih o starostech, které odpočívaly v regálech newyorské veřejné knihovny, a kromě toho jsem si koupil všechny knihy o starostech, na jaké jsem přišel; přesto jsem nenašel ani jednu, kterou bych mohl použít ve svých kurzech pro dospělé jako učebnici. Rozhodl jsem se tedy, že ji opět napíšu sám.

Na psaní této knihy jsem se začal připravovat před sedmi lety. Jak? Tím, že jsem četl, co všechno filozofové všech dob říkali o starostech. Také jsem přečetl stovky životopisů od Konfucia po Churchilla. Hovořil jsem s desítkami lidí ze všech oblastí života jako např. s Jackem Dempseyem, generály Omarem Bradleyem a Markem Clarkem, s Henrym Fordem, Eleanor Rooseveltovou a Dorothy Dixovou. To však byl jenom začátek.

Udělal jsem ještě něco jiného, mnohem důležitějšího než všechny ty rozhovory a četba. Pět let jsem pracoval v laboratoři zaměřené na boj proti starostem – v laboratoři, kterou zosobňovali moji dospělí žáci. Pokud vím, byla to první a poslední laboratoř svého druhu na světě. Studentům jsme poskytli několik pravidel, jak se zbavit starostí, a požádali je, aby je ve svém životě aplikovali a pak sdělili ostatním ve třídě, jak to dopadlo. Jiní mluvili o technikách, které použili v minulosti.

Výsledkem toho všeho bylo, že jsem nejspíš vyslechl mnohem více vyprávění na téma „Jak jsem bojoval se starostmi“ než kterýkoli jiný člověk na světě. Navíc jsem přečetl stovky jiných rozprav na toto téma, které mi došly poštou a které získaly ocenění v našich seminářích, které pořádáme po celém světě. Je tedy jasné, že tato kniha nepochází z žádné věže ze slonoviny, ani to není nějaké akademické kázání o tom, jak by se možná daly starosti odstranit. Místo toho jsem se snažil napsat čtivou, úplnou, doloženou zprávu o tom, jak se tisíce dospělých lidí vypořádaly se starostmi. Jedna věc je jistá: tato kniha je praktická. Můžete se do ní zakousnout.

„Věda,“ prohlásil francouzský filozof Valéry, „je sbírka úspěšných receptů.“ A právě tím je i tato kniha: sbírka úspěšných a časem prověřených receptur, jak se zbavit starostí. Přesto bych vás rád varoval: nenajdete v ní nic nového, spíše spoustu věcí, které se běžně nepoužívají. A když už jsme u toho – mezi námi, vy a já se přece nepotřebujeme dovídat nic nového. Už víme všechno potřebné k tomu, abychom dokázali báječně žít. Všichni jsme si přečetli zlaté pravidlo a Kázání na hoře. Náš problém není nevědomost, ale nečinnost. Cílem této knihy je znovu vyslovit, ilustrovat, přizpůsobit, provětrat a vyzdvihnout spoustu starých základních pravd – a tím vás trochu postrčit a donutit, abyste je zkusili začít používat.

Tuhle knihu jste si jistě nevybrali proto, abyste si četli, jak byla napsána. Čekáte, že se konečně začne něco dít. V pořádku, dejme se do toho. Prosím, abyste si přečetli první dvě části této knihy, a pokud ani potom nebudete mít pocit, že jste získali novou sílu a nové nápady, jak se zbavit starostí a užívat si života, pak tuhle knížku zahoďte. Nebyla by vám k ničemu.

Dale Carnegie

DEVĚT NÁVRHŮ, JAK MÍT Z TÉTO KNIHY CO NEJVĚTŠÍ UŽITEK

1. Jestliže chcete mít z této knihy co největší užitek, potřebujete jednu nepostradatelnou, zásadní věc, která je nekonečně důležitější než všechna pravidla nebo techniky. Pokud tuhle základní potřebu nemáte, ani tisíc pouček o tom, jak studovat, vám nepomůže. A pokud tento rozhodující prostředek vlastníte, můžete dokázat zázraky, aniž byste se zdržovali nějakými návrhy, jak mít z nějaké knihy co největší užitek.

A co je tou kouzelnou věcí? Jenom tohle: hluboká, silná touha po poznání, naprosté odhodlání přestat si dělat starosti a začít žít.

Jak v sobě můžete takovou touhu vzbudit? Tím, že si budete neustále připomínat, jak důležité pro vás tyhle principy jsou. Představte si, jak vám jejich zvládnutí pomůže žít plnějším, šťastnějším životem. Bez přestání si opakujte: „Klid mé duše, moje štěstí, moje zdraví a možná i moje příjmy budou dlouhodobě záviset na tom, jak použiji staré, jasné a věčné pravdy obsažené v této knize.“

2. Každou kapitolu si nejprve rychle přečtěte, abyste získali přehled o tom, co v ní je. Možná pak ucítíte pokušení okamžitě přejít k další. Odolejte, pokud ovšem knihu nečtete jen pro pobavení. Jestliže však tuto knihu čtete s cílem zbavit se starostí a začít žít, vraťte se a každou kapitolu si znovu důkladně přečtěte. Z dlouhodobého hlediska tím jen uspoříte čas a výsledky se dostaví rychleji.

3. Při čtení se často zastavujte, abyste si promysleli to, co čtete. Ptejte se sami sebe, jak a kdy můžete každou radu zužitkovat. Takový způsob čtení vám pomůže mnohem víc, než když poletíte kupředu jako pes za králíkem.

4. Při čtení mějte v ruce červenou tužku, pero nebo propisovačku, a když najdete radu, kterou byste mohli použít, nakreslete vedle odstavce čáru. Půjde-li o zvlášť vynikající návrh, podtrhněte každou větu nebo odstavec označte několika křížky. Když si knihu opatříte poznámkami a podtržením, bude pro vás mnohem zajímavější a daleko lépe se vám v ní bude hledat.

5. Znám ženu, která už patnáct let pracuje jako vedoucí kanceláře u jedné velké pojišťovací společnosti. Každý měsíc čte všechny pojišťovací smlouvy, které společnost vydává. Ano, každý měsíc a každý rok čte tytéž smlouvy. A proč? Protože ze zkušenosti ví, že to je jediný způsob, jak si uchovat v paměti všechna jejich ustanovení.

Kdysi jsem skoro dva roky psal knihu o veřejných projevech; nyní zjišťuji, že ji musím čas od času prolistovat, abych si vzpomněl, co jsem do ní napsal. Je až s podivem, jak rychle zapomínáme.

Takže pokud chcete mít z této knihy opravdový a trvalý užitek, nedomnívejte se, že vám stačí ji jednou zběžně prolistovat. Až si ji důkladně přečtete, měli byste každý měsíc strávit pár hodin tím, že si ji budete znovu pročítat. Každý den ji mějte před sebou na psacím stole. Často se do ní dívejte. Neustále si připomínejte, jaké obrovské možnosti k vylepšení sama sebe vás ještě čekají. Pamatujte, že používání těchto principů si můžete zautomatizovat jedině tím, že je budete neustále a s chutí opakovat a používat. Žádný jiný způsob neexistuje.

6. Bernard Shaw kdysi poznamenal: „Když někoho něco učíte, nikdy se to nenaučí.“ Měl pravdu. Učení je aktivní proces: učíme se tím, že něco děláme. Pokud tedy chcete zvládnout principy uvedené v této knize, pracujte s nimi. Používejte tato pravidla při každé příležitosti. Jinak je rychle zapomenete; v hlavě se uchovají jenom ty vědomosti, které používáte.

Možná se vám bude zdát obtížné vždycky používat uvedené rady. Vím to, protože jsem tuhle knížku napsal, a přesto mi někdy dělá potíže skutečně uplatňovat všechno, co zde prosazuji. Proto při čtení této knihy nezapomínejte, že se nesnažíte jenom získat informace: snažíte se získat nové návyky. Ano, snažíte se přejít na nový způsob života. To ovšem vyžaduje čas, vytrvalost a každodenní používání.

Často se k těmto stránkám vracejte. Berte je jako příručku boje proti starostem, a když se před vámi vynoří nějaký těžký problém, neztrácejte hlavu. Nedělejte to, co je pro vás přirozené, co vám radí vaše impulzy: to je většinou to špatné. Raději se poraďte s touto knihou a pročtěte si znovu odstavce, které jste si podtrhali. Pak je zkuste použít a sledujte, jak za vás čarují.

7. Nabídněte svým rodinným příslušníkům, že jim dáte čtvrťák pokaždé, když vás přistihnou, jak porušujete některý z principů z této knihy. Uvidíte, že vám nedají pokoj!

8. Nalistujte si kapitolu 22 této knihy a přečtěte si, jak své chyby napravovali bankéř z Wall Streetu H. P. Howell a starý Ben Franklin. Proč tedy používání zde popisovaných principů nekorigovat pomocí Howellových a Franklinových metod? Když to tak uděláte, získáte tím dvě věci.

Za prvé, zjistíte, že jste se zapojili do vzdělávacího procesu, který je zároveň poutavý a nesmírně prospěšný.

Za druhé, zjistíte, že vaše schopnost nedělat si starosti a žít roste a košatí jako zelený strom.

9. Veďte si deník, do kterého si budete zapisovat všechny úspěchy dosažené při aplikaci těchto principů. Buďte konkrétní: uvádějte jména, data, výsledky. Vedení takových záznamů vás bude pobízet k ještě většímu úsilí – a jak zajímavé pro vás tyto zápisky budou, až do nich po letech někdy večer nahlédnete!

V KOSTCE

Devět návrhů, jak mít z této knihy co největší užitek

1. Vzbuďte v sobě hlubokou a silnou touhu zvládnout principy boje proti starostem.

2. Každou kapitolu si přečtěte dvakrát, než přejdete k další.

3. Při čtení se často zastavujte a ptejte se sami sebe, jak můžete ten který nápad zužitkovat.

4. Každou důležitou myšlenku si podtrhněte.

5. Každý měsíc se ke knize vracejte.

6. Používejte tyto principy při každé příležitosti. Knihu používejte jako příručku pro řešení každodenních problémů.

7. Z učení si udělejte zábavnou hru tím, že nabídnete nějakému svému známému, že mu dáte čtvrťák pokaždé, když vás nachytá při porušování těchto pravidel.

8. Každý týden si kontrolujte, jak daleko jste dospěli. Zeptejte se sami sebe, jakých chyb jste se dopustili, v čem jste se zlepšili a z čeho si vezmete poučení pro příště.

9. Na konci této knihy si veďte poznámky o tom, kdy a jak jste tyto principy použili.

Konec ukázky

Table of Contents

PŘEDMLUVA

Devět návrhů, jak mít z této knihy co největší užitek

V kostce