The Seven Spiritual Laws of Success

Copyright © 1994 by Deepak Chopra

Translation © Jiří Zavadil

ISBN 978-80-242-7424-9

Jste tím, jaká je vaše hluboká žádost, jež vás pohání.

Jaká je vaše žádost, taková je i vaše vůle.

Jaká je vaše vůle, takové jsou i vaše skutky.

Jaké jsou vaše skutky, takový je váš osud.

upanišady – Brhadáranjaka IV. 4–5

Úvod

Přestože se tato kniha nazývá Sedm duchovních zákonů úspěchů, zrovna tak by její titul mohl znít „Sedm duchovních zákonů života“, neboť se jedná o tytéž principy, na jejichž základě vzniká všechno v přírodě – je jimi určována veškerá materiální existence, všechno, co vidíme, slyšíme, cítíme, co můžeme ochutnat a nač si můžeme sáhnout.

Ve své knize Vytváření hojnosti: Vědomí bohatství v poli všech možností jsem vytyčil kroky k formování vědomí bohatství založeného na skutečném pochopení přírodních činitelů. „Sedm duchovních zákonů úspěchu“ představuje esenci tohoto učení. Stane-li se tato vědomost součástí vašeho vědomí, získáte schopnost nabývat bez úsilí neomezeného bohatství a budete zakoušet úspěch ve veškerém svém podnikání.

Úspěch v životě je možné definovat jako trvalý růst štěstí a postupné uskutečňování hodnotných cílů. Úspěch znamená schopnost naplňování osobních přání bez nadměrného úsilí. Úspěch včetně získání bohatství se vždy považoval za proces vyžadující namáhavou práci a má se často za to, že úspěchu nelze dosáhnout jinak než na úkor ostatních. K úspěchu a blahobytu však musíme zaujmout duchovnější postoj, neboť blahobyt a hojnost jsou vydatným proudem všeho dobrého, čeho se nám v životě dostává. Znalost a praktické uplatňování duchovních zákonů nás dovedou k harmonii s přírodou a umožní nám, abychom svůj život naplnili bezstarostnou, radostnou a láskyplnou tvořivostí.

Úspěch má mnoho aspektů; materiální bohatství je pouze jednou složkou. Úspěch navíc představuje cestu, nikoli místo určení. Materiální blahobyt ve svém plném vyjádření je jednou z těch věcí, které nám tuto cestu zpříjemňují. Úspěch ale také zahrnuje dobré zdraví, energii a životní optimismus, naplňující vztahy, tvůrčí svobodu, emocionální a psychickou vyrovnanost, pocit pohody a klid mysli.

Ovšem i tehdy, budeme-li zažívat všechno to, co jsem právě uvedl, budeme stále pociťovat, že naplnění našeho života není dokonalé; to, co postrádáme, je péče o zárodky naší božské podstaty, jež v nás dřímou. Každý z nás je ve skutečnosti skrytým božstvím, jež je maskováno rafinovaným převlekem, a bohové a bohyně v embryonálním stadiu skrývající se v našem nitru usilují o své plné projevení a zhmotnění. Skutečný úspěch proto spočívá v prožitku zázračného odhalení naší vlastní božské podstaty. Toto odhalení znamená, že svoji božskou podstatu začneme vnímat za všech okolností v dětských očích, v kráse květin či v ptačím letu – budeme ji stále spatřovat, ať budeme kdekoli cokoli prožívat. Jakmile svůj život začneme nepřetržitě prožívat jakožto zázračný výraz božství, pochopíme pravý význam úspěchu.

Předtím než přistoupíme k definování sedmi duchovních zákonů, musíme porozumět tomu, co znamená zákon. Zákon je proces, v němž se neprojevené mění v projevené; je to proces, při němž se pozorovatel stává pozorovanou scenerií; je to proces, jehož prostřednictvím snící umožňuje sen realizovat. Veškeré stvoření, všechno, co existuje ve fyzickém světě, je výsledkem přeměny neprojeveného v projevené. Všechno, čím disponujeme, pochází z nepoznaného a neznámého. Naše fyzické tělo, celý fyzikální vesmír – a všechno, co vnímáme prostřednictvím svých smyslů – je transformací neprojeveného, neznámého a neviditelného v projevené, poznané a viditelné.

Fyzikální vesmír není ničím jiným než zosobněnou celistvostí, projeveným já, jež samo v sobě zakouší sebe samo jakožto ducha, mysli a fyzickou hmotu. Jinými slovy – proces stvoření je procesem, jehož prostřednictvím se já čili božství vyjadřuje. Vědomí v pohybu se projevuje v podobě předmětů hmotného vesmíru, ve věčném tanci života.

Zdrojem veškerého stvoření je božství (nebo též duch); proces tvoření je božstvím v pohybu (čili myslí) a objektem tvoření je fyzický vesmír (zahrnující i fyzické tělo). Tyto tři komponenty reality – duch, mysl a tělo (chcete-li, pozorovatel, proces pozorování a pozorované) – jsou v zásadě jedno a totéž. Všechny pocházejí z téhož zdroje: z pole čisté potenciality, nebo jinak řečeno z toho, co je neprojeveno.

Božství neboli vědomí v pohybu nachází výraz v zákonech fyzikálního vesmíru. Jestliže tyto zákony pochopíme a začneme je uplatňovat v životě, můžeme si vytvořit, cokoli se nám zachce, neboť tytéž zákony, jejichž prostřednictvím příroda tvoří les, galaxie, hvězdy či lidské tělo, se vztahují na naplnění našich nejhlubších tužeb.

Nyní se tedy věnujme sedmi duchovním zákonům a podívejme se, jak je můžeme v životě uplatnit:

1

Zákon čisté potenciality

Zdrojem veškerého stvoření je čiré vědomí…,

dokonalá, čistá potencialita usilující o své sebevyjádření, o přechod z neprojeveného do projeveného.

Uvědomíme-li si, že naše pravé já je onou čistou potencialitou, vcházíme do spojení se silou, jež stojí v pozadí všeho projeveného, co ve vesmíru existuje.

Na počátku

nebyla ani existence, ani neexistence,

veškerý tento svět byl neprojevenou energií...

Celistvost dýchala bez dechu, svojí vlastní silou

a nic jiného nebylo...

Zpěv stvoření – véda Rig

Prvním duchovním zákonem úspěchu je zákon čisté potenciality. Tento zákon vychází ze skutečnosti, že každý člověk je ve své podstatě čirým vědomím. Čiré vědomí je dokonalou potencialitou; je to pole všech možností a nekonečné tvořivosti. Čiré vědomí je naší duchovní podstatou. Nekonečnost a neomezenost bytí rovněž znamenají čirou radost. Dalšími atributy vědomí jsou čisté vědění a znalost, nekonečné ticho, dokonalá rovnováha, nepřemožitelnost, jednoduchost a blaženost. Taková je naše základní podstata, jež má charakter čisté, dokonalé potenciality.

Když objevíte svoji skutečnou podstatu a seznáte, kdo opravdu jste, je to právě ona znalost vlastního já, co vám umožní naplnit jakýkoli sen, protože vy sami jste nekonečnou možností či nezměrným potenciálem všeho, co bylo, je a bude. Zákon čisté potenciality by bylo možné nazvat také zákonem jednoty, neboť pod nekonečnou mnohotvárností života se skrývá jednota jediného všepronikajícího ducha. Mezi vámi a tímto energetickým polem neexistuje žádný rozdíl. Pole čisté potenciality je vaše vlastní já, a čím více poznáváte a zakoušíte svoji pravou podstatu, tím více se poli čisté potenciality přibližujete.

Prožitek já, čili „vztažnost k vlastnímu já“, znamená, že naším vnitřním referenčním bodem je náš vlastní duch, a nikoli předměty vnějšího světa. Opakem vztažnosti k vlastnímu já je vztažnost k okolnímu světu. Při vztažnosti k okolnímu prostředí nás vždy ovlivňují předměty či události existující vně já, tedy nejrůznější situace, podmínky, lidé a věci. Při vztažnosti k vnějšímu světu neustále usilujeme o uznání druhých. Naše myšlení a jednání jsou vždy určovány předpokládanou reakcí našeho okolí. Jsou tedy založeny na strachu.

Při vztažnosti k okolnímu světu pociťujeme také nutkavou potřebu mít všechno pod kontrolou. Projevuje se u nás intenzivní potřeba získat moc a ovládat. Potřeba uznání, potřeba mít věci pod kontrolou a potřeba vnější moci jsou potřeby založené na strachu. Takový druh moci není silou čisté potenciality ani silou já, a tudíž není skutečnou mocí. Zakusíme-li sílu já, zjistíme, že zde úplně chybí strach, neexistuje nutkání ke kontrole ani potřeba usilovat o uznání či o vnější moc.

Při vztažnosti k vnějšímu prostředí je naším vnitřním vztažným bodem naše ego. Naše ego nicméně není tím, čím skutečně jsme. Ego je produkt naší vlastní představy; je to naše sociální maska; je to role, kterou hrajeme. Naše sociální maska potřebuje ke své existenci uznání druhých. Touží po ovládání druhých a udržuje se při životě prostřednictvím moci, neboť žije ve strachu.

Vaše pravé já, tedy váš duch či vaše duše, je od takovýchto věcí dočista osvobozeno. Je imunní vůči kritice, nebojí se žádné výzvy a nikomu není podřízeno. Přesto je pokorné a nad nikým se nevyvyšuje, protože ví, že oním já – tímtéž duchem – jsou i všichni ostatní, jenom je ono já oděno v jiném hávu.

V tom tedy spočívá zásadní rozdíl mezi vztažností ke svému vlastnímu já a vztažností k vnějšímu světu. Při vztažnosti k vlastnímu já prožíváte svoje pravé bytí, jež nezná před ničím strach, chová úctu ke všem lidem a necítí se nikomu podrobeno. Síla vlastního já je proto skutečnou silou – pravou mocí.

Moc založená na vztažnosti k vnějšímu světu je iluzorní a zavádějící. Protože se jedná o moc vycházející z ega, existuje pouze tak dlouho, dokud je zde vztažný předmět. Máme-li určitý titul – například jste-li prezidentem státu nebo předsedou nějaké společnosti – nebo máte-li hodně peněz, vaše moc se váže k vašemu titulu či k penězům. Moc vycházející z ega vydrží jen potud, pokud tyto věci budou trvat. Jakmile titul, peníze či práci ztratíte, vytratí se i moc. Moc vlastního já je proti tomu trvalá, protože vychází ze znalosti já. Vnitřní síla vlastního já má určité charakteristiky. Přitahuje jak lidi, tak hmotné předměty, po nichž toužíte. Magnetizuje lidi, situace i podmínky a způsobuje, že všechny okolnosti se vzhledem k vašim tužbám utvářejí příznivě. Někdy se tento jev nazývá podporou přírodních zákonů. Je to božská podpora; je to podpora, jíž se vám dostává v důsledku spočinutí ve stavu milosti. Tato moc je charakteristická potěšením ze vztahů s druhými lidmi – toto potěšení prožívají i ostatní při spojení s vámi. Svazky s ostatními jakožto rys tohoto typu moci vycházejí ze skutečné lásky.

Jak můžeme zákon čisté potenciality neboli pole všech možností uplatnit v životě? Chcete-li se těšit výhodám, jež vám pole čisté potenciality poskytuje, a chcete-li plně využít tvořivého potenciálu, jenž je neodmyslitelnou vlastností čirého vědomí, pak k němu nejprve musíte mít přístup. Jedním z možných způsobů, jak si pole zpřístupnit, je denní praxe zahrnující tichou meditaci a nesouzení. Rovněž čas strávený v přírodě vám umožní přístup k vlastnostem pole, jimiž je nekonečná tvořivost, svoboda a blaženost.

Praktikování ticha znamená vyhradit si určitý čas na pouhé bytí. Zakoušení ticha znamená pravidelně se odpoutávat od mluveného slova. Znamená to rovněž se pravidelně vzdát takových činností, jako je sledování televize, poslouchání rádia a čtení. Když si nikdy nedopřejete příležitost prožít ticho, váš vnitřní dialog nabude bouřlivé podoby.

Každý den si na prožitek ticha vyhraďte trošku času. Nebo si jednoduše dejte závazek, že v určitou dobu dne budete ticho dodržovat. Mohou to být dvě hodiny denně, nebo pokud se vám to zdá moc, třeba jen hodina denně. Čas od času si prožitek ticha rozšiřte na celý den, na dva dny, nebo dokonce i na týden.

Co se vlastně děje, když se do tohoto prožitku ponoříte? Zpočátku to jen zintenzivní váš vnitřní dialog. Budete pociťovat silné nutkání vyslovovat věci nahlas. Viděl jsem lidi, kteří když se poprvé rozhodli prožít v tichu celý den nebo dva dny, málem zešíleli. Nutkavý pocit hovořit u nich náhle vyvolal silné rozrušení. Když ale v mlčení vydrželi, jejich vnitřní dialog se postupně začal ztišovat. Ticho se brzy stane hlubokým.

Je to proto, že mysl se po chvíli vzdá; uvědomí si totiž, že nemá význam, aby se stále točila dokola, když vy – vaše já, duch, ten, který činí rozhodnutí – jste se dočasně vzdali mluvení. Když se pak vnitřní dialog ztiší, začnete prožívat tichost a klid pole čisté potenciality.

Pravidelné praktikování ticha podle toho, jak vám to vyhovuje, je jedním ze způsobů, jak zákon čisté potenciality prožít. Dalším způsobem je denní meditace. Ideální by bylo, kdybyste meditovali alespoň třicet minut ráno a třicet minut večer. Prostřednictvím meditace se naučíte prožívat pole dokonalého ticha a čirého vědomí. V tomto poli dokonalého ticha je obsaženo pole nekonečné souvztažnosti, pole nekonečné organizující síly, jež je konečným základem stvoření a kde všechno je neoddělitelně svázáno se vším ostatním.

V pátém duchovním zákonu, zákonu úmyslu a tužeb, se seznámíte s tím, jak v tomto poli vyvolat úmyslný impulz a jak se dobrat spontánního naplňování svých tužeb. Nejdříve ale musíte získat prožitek tichosti. Tichost je prvním předpokladem projevení vašich tužeb a přání, neboť v tichosti spočívá vaše propojení s polem čisté potenciality, jež může ve váš prospěch sladit nekonečné množství detailů.

Představte si, že do klidné vody jezírka vhodíte kamínek a sledujete vlnky, které se na hladině utvořily. Když vlnky zaniknou, hodíte tam další kámen a celá situace se opakuje. Je to přesně totéž, co se děje, když se ponoříte do pole dokonalého ticha a uvedete do něj svůj úmysl. V tomto tichu i ten nejslabší záchvěv úmyslu vyvolá vlny putující základním všeprostupujícím polem univerzálního vědomí, jež spojuje všechno se vším. Nerozprostírá-li se ale ve vašem vědomí ticho a podobá-li se vaše mysl rozbouřenému oceánu, můžete do ní svrhnout třeba i obrovský mrakodrap, aniž byste si čehokoli všimli. V Bibli stojí „Ztište se a vězte, že já jsem Bůh“. Toho lze dosáhnout pouze meditací.

Jiným způsobem, jak si k poli čisté potenciality otevřít přístup, je praktikovat přístup nesouzení. Souzení je neustálé hodnocení toho, co se kolem nás děje; věci hodnotíme tak, že jsou buď dobré, nebo špatné, správné, nebo nesprávné. Pokud neustále hodnotíme, klasifikujeme, nálepkujeme, přiřazujeme a analyzujeme, přiléváme tím do ohně našeho bouřlivého vnitřního dialogu. Vnitřní turbulence omezuje tok energie mezi námi a polem čisté potenciality a my tak doslova stlačujeme „mezery“ mezi myšlenkami.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

1