Mike Isaac

VÁLKA O UBER

Příběh zběsilé ctižádosti

Copyright © 2019 by Mike Isaac.

Podle anglického originálu Super Pumped: The Battle for Uber vydalo v edici Hvězdy nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2021. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Eva Nevrlá

Odpovědná redaktorka Vendula Kusá

Jazyková redaktorka Tereza Filinová

Šéfredaktor Marek Vlha

Redakční spolupráce Tomáš Baránek

Odborná spolupráce Petr Koubský

Grafická úprava a sazba David Dvořák

Obálka Pavel Junk

Fotografie autora Helena Price Hambrecht

Jazyková korektura Aleš Antošík

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

Chyby a připomínky: melvil.cz/chyby

Recenze a pochvaly: melvil.cz/kniha-valka-o-uber, libisemi@melvil.cz

© Jan Melvil Publishing, 2021

ISBN 978-80-7555-127-6

Pro Sarah a Brunu

Na tomto světě existují dva způsoby jednání: jedno je ve shodě se zákony lidskými, druhé se zákony přírodními.A když nestačí k dosažení cíle první, pak se nedá nic dělat a musí se sáhnout i k druhému.

– NICCOLÒ MACHIAVELLI, 1513

Superdrajv je vlastnost, která nám dává nadobyčejnou sílu a proměňuje nejtěžší problémy v úžasnou příležitost uskutečnit něco skvělého.

– TRAVIS KALANICK, 2015

PROLOG

NIKOMU SE TOHO VEČERA NECHTĚLO ŠLAPAT DOMŮ PĚŠKY.

Koncem roku 2014 panovala v Portlandu vlezlá zima a venku jste potřebovali teplou bundu. V centru města kypěl živý ruch, ulice byly přecpané auty studentů, lidí vracejících se z práce či nakupujících vánoční dárky. V předchozích dnech nasněžilo a na mokrých chodnících to v rozbředlém sněhu klouzalo. Sváteční atmosféru na hlavní ulici Broadway dotvářely stromy ozdobené bílými blikajícími světýlky. Nebyl to zrovna nejvhodnější večer na čekání na autobus. Pracovníci městského dopravního úřadu znuděně a naštvaně postávali venku, třásli se zimou a snažili se chytit taxi.

Neměli však v plánu se taxíkem nechat dovézt domů. Od portlandského dopravního úřadu dostali jasné zadání: najít a zastavit řidiče jezdícího pro Uber, novou firmu nabízející lidem přepravu prostřednictvím mobilní aplikace. Po měsících snah dohodnout se s portlandskými úřady na legálním provozování služby se vedení Uberu rozhodlo na další vyjednávání vykašlat. Služba měla být spuštěna právě toho večera a bez oficiálního povolení.

Pro Uber nebyl takový postup ničím neobvyklým. Od svého vzniku v roce 2009 společnost nepřetržitě válčila se zákonodárci, policií, provozovateli a majiteli taxislužeb i dopravními odborovými svazy. Podle názoru spoluzakladatele a CEO společnosti Travise Kalanicka byl celý systém nastavený proti startupům, jako byl ten jejich. Stejně jako mnoho dalších v Silicon Valley věřil v transformační moc technologií. Jeho služba využívala neuvěřitelné schopnosti softwaru – chytré telefony, datovou analýzu a GPS lokalizaci v reálném čase. Hodlal zefektivnit přepravní služby: propojit lidi, kteří chtějí službu koupit, s lidmi, kteří ji chtějí prodat. Ve výsledku se v dané lokalitě zkvalitní život všem. Vytáčeli ho opatrničtí úředníci, kteří chtěli zachovat staré systémy, staré struktury a starý způsob myšlení. Zkorumpované instituce ovládající odvětví taxislužeb považoval za přežilé produkty devatenáctého a dvacátého století. Uber měl tyto zastaralé modely rozbít a dovést odvětví do století jednadvacátého. Jenže šéfové dopravních úřadů podléhali zákonodárcům a zákonodárci byli zase závislí na finančních dárcích a jiných podporovatelích. A mezi donátory často patřily odbory řidičů a velké taxislužby neboli skupiny, které Uberu nepřály nic jiného než neúspěch.

UBER UŽ V PORTLANDU ZKOUŠEL situaci vyřešit po dobrém. Před čtyřiadvaceti hodinami pověřil Kalanick zkušeného politického stratéga Davida Plouffea, aby představitele dopravního úřadu uklidnil. Plouffe byl výřečný a ostřílený vyjednavač. Podle mnohých pomohlo právě jeho politické mistrovství zajistit v roce 2008 Baracku Obamovi vítězství v prezidentských volbách. Plouffe přesně věděl, na jakou strunu u místních politiků zahrát. Zavolal starostovi města Charliemu Halesovi, aby ho informoval o dalších krocích Uberu. Starosta hovor přijal ve své kanceláři na portlandské radnici v přítomnosti náměstka pro dopravu Stevea Novicka.

Zatímco Hales byl prototypem uhlazeného politika, Novick dostával na starost nepříjemné úkoly. Svým vzhledem i povahou připomínal buldoka. Pocházel z rodiny organizátora newjerseyských odborů, byl malý, na očích silné brýle, a když ho něco rozzlobilo, jeho hlas přecházel do nepříjemně vysokého tónu. Od narození neměl levou ruku a kromě toho mu v nohou nenarostly lýtkové kosti; tato postižení jen podtrhovala jeho vzezření boxera. Již v osmnácti letech získal titul bakaláře na Oregonské univerzitě a v jednadvaceti dokončil studium práv na Harvardu. Měl i smysl pro humor: v dřívějších kampaních sám sebe prezentoval jako „zápasníka s tvrdým levým hákem“ – v narážce na kovovou protézu na své levé paži.

Plouffe začal v přátelském duchu a oběma komunálním politikům zdůraznil, že Uber už čekal dost dlouho. Nenuceným hlasem, který byl pro něj typický, jim pak sdělil, že Uber plánuje následujícího dne spustit svou službu v centru města.

„Operujeme už v řadě předměstí kolem Portlandu a víme, že ve vašem skvělém městě je po našich službách opravdu velká poptávka,“ řekl Plouffe. Od jeho příchodu do společnosti používal Uber v komunikaci inteligentní populistický styl. Služba byla prezentována jako způsob, jak si mohou jednotlivci vydělat peníze využitím vlastních vozů, podle vlastních podmínek a časových možností. Tak se sníží počet opilých řidičů na silnicích, zvýší se bezpečnost ve městě a občané budou mít k dispozici další pohodlný způsob dopravy, a to zejména v místech nedostatečně pokrytých veřejnou hromadnou dopravou. „Naší snahou opravdu není nic jiného než poskytovat vašim občanům kvalitní služby,“ pokračoval.

Novick nemínil na jeho hru přistoupit. „Oznámení, že hodláte porušit zákony, vás nezbavuje odpovědnosti,“ vztekle poklepával kovovou protézou do starostova stolu. „Tady nejde o to, abychom si hezky popovídali o změně předpisů pro taxislužby. Tady jde o to, že si nějaká firma myslí, že pro ni zákony neplatí.“

Novick s Halesem se už několik měsíců snažili zástupcům firmy vysvětlit, že Uber nemůže prostě vtrhnout do města a začít tu podnikat jen proto, že je na to připraven. Věděli, že taxikářské odbory budou zuřit. Navíc zde podle platných předpisů nemohl Uber některé ze svých služeb provozovat. A protože sdílená přeprava na bázi mobilní aplikace byla poměrně nová, většina současných předpisů a vyhlášek v Portlandu podobnou situaci neřešila – předpisy pro Uber ještě nebyly napsány. Uber zkrátka musel počkat.

Nedalo se říct, že by Novick a Hales nebyli dostatečně flexibilní. Při převzetí funkce starosty Hales sliboval, že dopravní systém v Portlandu zmodernizuje. Před pár týdny se Portland zařadil mezi první města v zemi, která umožnila legálně provozovat novátorskou službu Airbnb pro sdílené ubytování. A již přes rok existovala naděje, že se město s tak progresivním přístupem zachová podobně i v případě alternativní dopravní služby.

Jenže dobré úmysly Portlandu nedostačovaly Kalanickovým časovým představám. A teď se obě strany dostaly do slepé uličky. „Vypadněte s tou vaší podělanou firmou z města!“ zařval nakonec Novick do telefonu. Kultivovaný Plouffe mlčel.

Po dobrém to tedy Uberu nevyšlo, a vlastně ani nebyl na takový přístup vnitřně nastaven. Během pěti let společnost vyrostla ze startupu zaměstnávajícího v sanfranciském bytě pár technologických nadšenců v prosperující globální kolos operující ve stovkách měst po celém světě. Systematicky se přesunovala od města k městu a na dané místo vždy nejprve vyslala akční tým. Ten v místě začal najímat stovky řidičů, uživatelům chytrých telefonů rozdával kupony na zkušební jízdu a tak fakticky vytvořil trh, kde řidiči začali vyzvedávat pasažéry rychleji, než se místní úřady vzpamatovaly a mohly zasáhnout. Stejný plán měl platit i pro Portland, bez ohledu na to, jak se starosta či jeho komisař vyjádří. A Travise Kalanicka už nebavilo čekat.

ASI TISÍC KILOMETRŮ jižně od Portlandu v San Francisku na Market Street číslo 1455 Kalanick právě rázoval po ústředí Uberu.

Osmatřicetiletý CEO musel neustále chodit. Dělal to tak, co si jeho přátelé pamatovali. Jeho otec jednou poznamenal, že Travis jako malý vychodil v pokoji do podlahy brázdy. Ani v dospělosti se svého zvyku nezbavil. Naopak čím byl starší, tím víc se k chůzi upínal. Stala se pro něj charakteristickou. Občas se během schůzky s někým, kdo ho neznal, omluvil, vstal – a začal přecházet po místnosti.

„Promiňte, ale musím vstát a projít se,“ řekl a už vstával ze židle. Pak pokračoval v hovoru plný kinetické energie. Všichni v Uberu byli zvyklí, že Kalanick po firmě neustále chodí. Dávali si jen pozor, aby se mu nepřipletli do cesty.

Ústředí Uberu bylo navrženo speciálně tak, aby tu měl Kalanick prostor k chůzi. Dvacet tisíc metrů čtverečních kancelářského prostoru v centru San Franciska zahrnovalo i čtyřsetmetrovou vnitřní okružní dráhu zabudovanou do betonové podlahy, která se vlnila mezi řadami pracovních a konferenčních stolů. Dráha, jak Kalanick říkával, sloužila pro „walk and talks“, tedy k tomu, aby se mohli zaměstnanci během dne projít a zároveň si promluvit. Rád se chlubil, že sám během každého pracovního týdne nachodí na dráze nejméně sto šedesát kol, tedy přes šedesát kilometrů.

Tentokrát nešlo o jen tak ledajaké povídání za chůze. Zastupitelé Portlandu otáleli s novými dopravními předpisy už déle než rok. Teď Uber hodlal ve městě službu spustit bez starostova souhlasu. Neměli čas čekat, až městští představitelé dají novou vyhlášku dohromady a schválí ji. „Předpisy často nedokážou držet krok s inovacemi,“ vyjádří se později tiskový mluvčí Uberu k situaci v Portlandu. „Když společnost Uber začínala, neexistovaly pro služby sdílené osobní přepravy žádné předpisy.“

Problém nebyl v limuzínové službě Uberu, která v řadě měst fungovala bezproblémově, protože vyhovovala standardním předpisům o smluvní osobní přepravě. Problém představovala služba UberX, ambiciózní nízkonákladový model, kdy se prakticky každý, kdo měl dobře vybavené auto a prošel zběžnou kontrolou, mohl zaregistrovat a pracovat pro firmu jako řidič. Náhodní občané tak mohli za úplatu vozit jiné lidi. To ovšem způsobilo spoustu problémů, zejména proto, že nikdo neměl ponětí, jestli je to celé vlastně legální, nebo ne. V Uberu to však nikoho moc nezajímalo.

Při jednáních na radnicích měst Kalanick příliš nespoléhal na přístup po dobrém. Věděl, že lokální politici se nakonec vždy zachovají stejně: budou chránit zaběhnutý systém. Nezáleželo na tom, že Uber nabízí převratný způsob, jak si pomocí několika ťuknutí na iPhonu zajistit odvoz. Nový model ležel v žaludku klasickým taxislužbám i dopravním odborům a jejich zástupci bombardovali městské úřady naštvanými telefonáty a e-maily. Mezitím Uber spokojeně vydělával moře peněz za obrovské podpory místních občanů, nadšených z jednoduchosti služby.

Kalanick už čekal dost dlouho. Nastal čas konat. Vydal příkaz a oblastní manažeři Uberu dostali zelenou: ochraňte řidiče, přelstěte policajty a rozjeďte Uber v Portlandu.

DRUHÝ DEN VEČER postával Erich England na portlandské Broadwayi před historickou koncertní budovou Arlene Schnitzerové. Díval se do mobilu a neustále obnovoval aplikaci Uberu.

England nepatřil k milovníkům vážné hudby, byl tu kvůli razii na Uber. Proto zaměstnanec městského dopravního úřadu předstíral, že byl na koncertě a snaží se chytit taxi na cestu domů. A tak otevřel aplikaci a doufal, že najde řidiče hledajícího další ryto.

Po telefonátu s Plouffem rozeslal Novick svým lidem pokyn: jděte a chytejte řidiče. Pokud si pověřený úředník, k nimž patřil i England, úspěšně přivolá Uber, měl dát řidiči pokutu několik tisíc dolarů za to, že nemá řádné pojištění a povolení, a za porušování veřejné bezpečnosti a pohrozit zabavením vozidla. Novick věděl, že zřejmě nebude schopen firmu zastavit, tlakem na řidiče ji však město mohlo aspoň trochu zpomalit. Celou akci měl dokumentovat místní tisk.

Uber byl připraven. Se vstupem do nového města nasazovala firma vždy stejný, osvědčený postup. Někdo z ústředí přijel do města a najal místního „generálního ředitele“ – obvykle agilního dvacátníka či někoho bojechtivého, kdo nemá strach z překážek. Tento člověk pak několik týdnů zveřejňoval inzeráty s nabídkou zaměstnání pro řidiče. Lákal na bonusy při registraci a tisíce dolarů odměny při dosažení určitého objemu jízd. „Řidiči obdrží za první jízdu realizovanou pro UberX jako bonus pět set dolarů hotově,“ slibovaly inzeráty. Noví ředitelé většinou neměli s inzertními kampaněmi zkušenosti, to však náborářům z Uberu nevadilo. Požadovali pouze, aby jejich ředitelé v terénu měli potřebné pracovní nasazení, byli ochotní pracovat dvanáct až čtrnáct hodin denně a v případě potřeby se nebáli porušit pravidla, někdy i zákon.

England si znovu obnovil stav aplikace. Konečně jeho žádost jeden řidič přijal. Auto bylo pět minut od něj.

Jenže pak najednou bylo pryč. Podle aplikace řidič jízdu zrušil a vůz projel kolem. England ho však projíždět neviděl.

England nevěděl, že manažeři, inženýři a bezpečnostní specialisté Uberu vytvořili sofistikovaný, měsíce zdokonalovaný systém, který měl každému „údernému týmu“, jako tomu v Portlandu, pomáhat identifikovat potenciální představitele zákona, prověřit je a tajně jim zavedením speciálního kódu do aplikace zabránit v objednání jízdy s Uberem. Výsledkem bylo, že řidiči Uberu se při plnění svých povinností vyhnuli odchycení. Úředníci jako England však tuto aktivitu „neviděli“ a nemohli ji nijak prokázat.

England ani další úředníci v Portlandu neměli tušení, proti čemu stojí. Uber považovali za partu mladých technologických nadšenců, snad až příliš nadšených z možných transformačních účinků jejich startupu na dopravu ve městech. Považovali je za troufalé, až arogantní, ale to bylo možné připsat na vrub jejich relativnímu mládí.

V zákulisí však Uber zdaleka tak nevinný nebyl. Najal si bývalé experty ze CIA, NSA a FBI a dal dohromady vysoce profesionální špionážní jednotku. Bezpečnostní specialisté Uberu tajně sledovali státní úředníky, měli dokonalý přehled o jejich digitálních aktivitách a někdy je sledovali až domů.

Když odhalili problematického jedince, použili na něj svou nejúčinnější zbraň: Greyball. Greyball byl kód, který se připojil k účtu uživatele Uberu. Označoval, že daný člověk znamená pro firmu hrozbu. Mohlo jít o policistu, zákonodárce, zastupitele nebo (jako v případě Englanda) zaměstnance dopravního úřadu.

Po označení kódem Greyball se Englandovi a dalším jeho kolegům stáhla do telefonu falešná verze aplikace s neexistujícími vozy. Neměl tak šanci objednat si odvoz a dopadnout darebného řidiče. Ve skutečnosti vlastně nemohl ani zjistit, zda vůbec nějací řidiči fungují.

Uber v Portlandu fungoval beztrestně další tři roky. Teprve v roce 2017, kdy deník New York Times v reportáži odhalil, jak se Uber pomocí programu Greyball vyhýbá úřadům, se vedoucí představitelé v Portlandu dozvěděli, jakým trikem jim kdysi Uber z pasti vyklouzl.

Jenže v roce 2017 už bylo příliš pozdě. Uber se za tu dobu v Portlandu pevně usadil, své služby již dokonce provozoval legálně a občané si nemohli vynachválit pohodlí, které jim poskytuje. Kalanick se svým týmem porušil místní předpisy, ale místo vyhoštění se dočkal enormního úspěchu.

KALANICK A JEHO ÚDERNÉ JEDNOTKY kašlali na zákony v Portlandu i v bezpočtu dalších měst. Kdybyste se na to však v té době zeptali řadového zaměstnance Uberu – nebo i některých jeho přívrženců o několik let později –, řekl by vám, že to viděl úplně jinak. Greyball byl plně v souladu s jednou ze čtrnácti firemních hodnot Uberu: s principiální konfrontací. Uber chránil své řidiče, a neváhal proto jít do konfrontace s odvětvím taxislužeb, které považoval za zkorumpované, chráněné byrokracií a zastaralými zákony. Domníval se, že pokud jsou zákony nesmyslné, o žádném jejich porušování vlastně nemůže být řeč. Kalanick byl přesvědčený, že budou-li službu používat všichni, každému dojde, jak je starý způsob provozování taxislužeb neefektivní a nákladný a že jeho způsob je ten správný.

Do určité míry měl pravdu. V době psaní této knihy Uber funguje ve městech po celém světě. Jeho služby jsou k dispozici téměř na všech kontinentech, jeho systém napodobilo mnoho konkurentů, kteří se snaží dosáhnout podobného růstu jako Kalanick během osmi let, kdy byl u kormidla. Uberu se podařilo uzavřít dohody s místními úřady v mnoha zemích a stal se nedílnou součástí městské veřejné dopravy. A také intenzivně pracuje na budoucnosti, v níž se auta, která si budeme objednávat, budou řídit sama.

Přesto se o Uberu nehovoří vždy jen v souvislosti s úspěchem. Rychlý růst se téměř zastavil v roce 2017, kdy společnost čelila následkům dlouhodobého Kalanickova chování na hraně všech pravidel slušnosti, jeho nestoudné agresivity a nakonec i potupného odstoupení z funkce CEO. Kalanickův příběh bývá předkládán jak zakladatelům firem, tak rizikovým investorům jako varovný příklad zosobňující to nejlepší i nejhorší ze Silicon Valley.

Legenda o Uberu – což je vlastně příběh Travise Kalanicka – je příběhem o aroganci a výstřednosti zneužívající technologickou revoluci, kdy byly v sázce nejen miliardy dolarů, ale i budoucnost dopravy. Je to příběh, který se dotýká jednoho ze zásadních témat Silicon Valley poslední dekády: jak může překotný rozvoj technologií nabourat dlouhodobě zakořeněné pracovní systémy, uvrhnout urbanismus a obecně rozvoj měst v chaos a obrátit během několika let celé odvětví vzhůru nohama. Je to příběh o silně sexistickém odvětví poháněném genderovou nerovnováhou a zavádějící vírou v technologickou meritokracii, slepou ke svým vlastním omezením a biasům. Je to příběh o přemrštěných a nezdravých způsobech financování dnešních startupů a dopadech těchto praktik na manažery, zaměstnance a zákazníky rychle se rozvíjejících společností. Je to příběh o nekorektních rozhodnutích týkajících se uživatelských a osobních informací a bezskrupulózním využívání spotřebitelských dat technologickými firmami. Ale především je to varovný příběh o slepém uctívání zakladatelů startupů, který skončil velkolepou katastrofou.

Travis Kalanick vytvořil se svým manažerským týmem korporátní prostředí, které působilo jako směsice principů Thomase Hobbese a filmů Zvěřinec časopisu National Lampoon a Vlk z Wall Street. Toxická startupová kultura však mohla vzniknout jen díky tomu, že mladý lídr obklopený přitakávači a nohsledy dostal k dispozici téměř neomezené finanční prostředky a v podnikání fungoval bez seriózního morálního či právního dohledu. Ve válce s vnějšími subjekty i s ostatními konkurenty uvnitř odvětví firma neváhala použít špehování, pomluvy i soudní pře, vše s cílem ovládnout lukrativní multimiliardové impérium.

Kvůli různým Kalanickovým excesům se hodnota Uberu snížila o desítky miliard dolarů, konkurenti po celém světě, kteří mohli být poraženi, posílili své pozice, a společnost dokonce v několika případech čelila federálnímu vyšetřování. Nejednou se investoři i zaměstnanci obávali, že je ohrožena budoucnost celé firmy.

Jako obyvatel Bay Area a novinář jsem měl posledních deset let možnost sledovat vzestup Uberu zblízka. Viděl jsem, jak rychle může převratná myšlenka změnit celou infrastrukturu města a jak extrémní vliv může mít silná osobnost na způsob fungování startupu.

V roce 2014 jsem začal o Uberu psát reportáže pro New York Times. Bylo to v době jeho vrcholné slávy, kdy Kalanickovi jeho agresivita a protřelost pouličního rváče pomohly vyzrát na konkurenci a uzavřít miliardové finanční obchody. Tehdy se zdálo, že Uberu nemůže v získání celosvětové nadvlády nic zabránit.

Jen o pár let později se Uber ocitl v těžké kolizi sám se sebou a Kalanickova vůdčí role se proměnila v překážku. V roce 2017 se Uber v přímém přenosu utápěl v jednom průšvihu za druhým a firma prošla nejtěžší krizí, jakou kdy Silicon Valley zažilo.

PRÁCE NA ZPRAVODAJSKÉM POKRYTÍ DĚNÍ okolo společnosti mě nakonec také vtáhla do příběhu. Stal jsem se součástí jízdy plné zvratů, lží, zrad a falší, s jejichž pomocí Kalanick a další lídři Uberu vybudovali a kontrolovali technologického molocha a jednoho z prvních jednorožců mobilní éry: společnost o hodnotě miliard dolarů, které se podařilo změnit způsob, jak se ve světě pohybujeme, ale přitom sama sebe téměř zničila ve víru nečistého jednání, podlých rozhodnutí a chamtivosti.

Považuji za štěstí, že jsem měl příležitost se svézt.

ČÁST I

Konec ukázky

Table of Contents

Prolog

Část I

Část II

Část III

Část IV

Část V