ANTONÍN BARTOŠ / RADIMÍR KUNC

CLAY-EVA VOLÁ LONDÝN…

Vydalo Nakladatelství P3K s. r. o. v Praze v roce 2021 jako svou 101. publikaci.

Podle vyprávění Antonína Bartoše zapsal Radimír Kunc.

Autoři vedlejších textů a příloh: Antonín Bartoš ml., Jiří Daněk, Jindřich Fiala, Vítězslav Hanák, Zdeněk Jelínek, Petr Kopečný, Ondřej Machálek, Jaroslav Pospíšil, Čestmír Šikola ml., Michael Štokman, Zdenka Veselá.

Fotografie byly zapůjčeny z osobních archivů autorů, Čestmíra Šikoly, Josefa Veselského a Zdeňka Jelínka, většina pak reprodukována z melantrišského vydání publikace.

Jazyková úprava Jaroslava Šiftová.

Obálku navrhlo Studio 57.

Grafická úprava a zlom Karel Kupka.

Šesté vydání, v Nakladatelství P3K první. První tři vydání byla realizována v letech 1946–1948, 4. vydání v roce 1977 v USA, 5. vydání připravil v roce 1992 Melantrich.

Kniha vychází díky finanční podpoře Milady Bartošové, Ondřeje Křižana-Hasilíka, Marcely a Filipa Králových, města Bystřice pod Hostýnem, města Lanžhota, obce Malá Skála, Městyse Buchlovice a Spolku podporovatelů historie Buchlovic, Klubu vojenských výsadkových veteránů plk. Vladimíra Maděry Zlín, společnosti Phonexia a firmy DOMYJINAK architekti.

Aktuální informace o knihách Nakladatelství P3K najdete na stránce www.p3k.cz (info@p3k.cz).

© Antonín Bartoš, 1946

© Radimír Kunc, 1946

© Nakladatelství P3K, 2021

ISBN 978-80-7667-012-9 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-7667-017-4 (pdf)

ISBN 978-80-7667-018-1 (epub)

ISBN 978-80-7667-019-8 (mobi)

NA VĚČNOU PAMĚŤ TĚM,

KTEŘÍ BOJOVALI NA TŘETÍ FRONTĚ

ZA IDEÁLY SVOBODY A PADLI,

A TĚM, KTEŘÍ BOJOVALI, PŘEŽILI,

A NEDOČKALI SE SVOBODY

ANTONÍN BARTOŠ

PŘEDMLUVA

Dne 8. května 2020 uplynulo 75 let od konce druhé světové války v Evropě, války, která tragicky zasáhla do života lidí na celém světě. Zároveň uplynulo i 75 let od ukončení úspěšné mise paraskupiny Clay-Eva v protektorátu Čechy a Morava. Nechceme spekulovat, co k jejímu úspěchu přispělo více, zda to byla náhoda, štěstí či ještě něco jiného. Osobně jsme přesvědčeni, že „štěstí přeje připraveným“. A musíme konstatovat, že co se týče výcviku v Anglii, parašutisté byli připraveni opravdu dobře. A hlavně, po seskoku do protektorátu se jim podařilo v krátké době navázat kontakt s obětavými spolupracovníky a díky nim vybudovat rozsáhlou zpravodajskou organizaci, kde měl každý své místo a povinnosti, jež se všichni snažili beze zbytku plnit. Samozřejmě k tomu významně přispěly i osobní vlastnosti oněch tří mužů, kteří se v noci z 12. na 13. dubna 1944 snesli na padácích do katastru obce Hostišová v údolí Fryštáku. Přes veškerou opatrnost i do jejich zpravodajské sítě po několika měsících zasáhli konfidenti gestapa. To vedlo k tragickým koncům mnohých spolupracovníků. I díky osobní statečnosti zatčených, dodržujících pravidla stanovená pro případ zatčení, se Clay-Evu Němcům nepodařilo zničit, a tak mohla postupně obnovit činnost a úspěšně pracovat až do konce války.

Bohužel, po převratu v únoru 1948 si přisvojili moc komunisté a ti nastolili totalitní režim. Tomu vadily nejen úspěchy parašutistické skupiny Clay-Eva, ale i ostatních paraskupin vysazených z Anglie tehdejší československou vládou, skoro stejně jako za války Němcům. Činnost Clay i ostatních skupin byla cíleně dehonestována, parašutisté, jejich rodinní příslušníci, spolupracovníci i jejich rodiny byli, bez ohledu na politickou příslušnost, šikanováni. Řada z nich skončila na základě vykonstruovaných obvinění ve vězení, někteří byli dokonce popraveni. Zachránili se jenom ti, jimž se včas podařilo utéct na Západ. I to byl svým způsobem krutý trest, nemoci se dlouhých 40 let vrátit do své vlasti, kterou měli tak rádi a pro niž mnohé vykonali a obětovali.

Přesto byla historie skupiny Clay-Eva jistou výjimkou, neboť se díky vydání knihy věnované jejímu příběhu hůře „vymazávala z paměti“. Dílo, zpracované publicistickou formou na základě vyprávění velitele desantu Antonína Bartoše i dochovaných primárních dokumentů, vyšlo pod názvem Clay-Eva volá Londýn… krátce po skončení druhé světové války (1946). O oblibě publikace svědčí především fakt, že do komunistického převratu v únoru 1948 vyšla ve třech vydáních a tajně se distribuovala ještě po 25. únoru 1948. I později, ač vyřazena ze všech knihoven, se stala velmi vyhledávanou, půjčovanou, opisovanou a především čtenou, hlavně mladými lidmi, kteří chtěli znát pravdu o nedávné minulosti svého národa. I když ji sami neprožili, cítili, že to, co se o ní tehdy psalo či říkalo ve škole, nebyla pravda. Zájem o knížku byl i mezi našimi exulanty, a proto se velitel desantu Clay na naléhání svých přátel rozhodl, že ji vydá v zahraničí jako reprint posledního domácího vydání (1977). Teprve po pádu komunistického režimu mohla publikace znovu vyjít (Melantrich, 1992). I toto vydání je již dávno rozebrané, proto jsme se rozhodli pro nové, a tentokrát již ne pro pouhý reprint.

Opravili jsme některé nepřesnosti, díky novým archivním poznatkům se změnil také pohled na roli některých spolupracovníků Clay-Eva. Nově uvádíme kapitoly o poválečných osudech rodin parašutistů. Kniha je doplněna o hlášení parašutistů po skončení mise. Nově jsou zařazeny dochované paměti spolupracovníka Clay Františka Hájka a osobní vzpomínky tehdy nejmladší, šestnáctileté spolupracovnice skupiny Zdenky Veselé, rozené Sousedíkové, ze Vsetína (dcery „továrníka“ Sousedíka, zvaného český Edison, který byl Němci popraven). Knihu jsme dále doplnili o odborné texty historika Petra Kopečného, Jaroslava Pospíšila, Jiřího Daňka a Vítězslava Hanáka, věnované činnosti Clay.

Stále existuje mnoho lidí, a věříme, že jich je naprostá většina, pro něž slova jako vlast, svoboda, demokracie, ale i obyčejná lidská slušnost, nejsou prázdným pojmem. Díky tomu jsme mohli do knihy zařadit text jednoho z organizátorů nočních pochodů po stopách výsadku Clay, Ondřeje Machálka.

Skláníme se před všemi, kteří tehdy, bez ohledu na hrozící nebezpečí, pracovali a obětovali se ve prospěch svobodného a demokratického Československa.

Synové parašutistů Clay-Eva a jejich rodiny

PROLOG

Československo bylo první neněmecky mluvící zemí okupovanou nacisty (v roce 1939) a poslední, která byla v roce 1945 osvobozena. Nicméně zásadním momentem byla již mnichovská dohoda a odstoupení pohraničí na podzim 1938. Československá vláda a prezident Edvard Beneš se v době jejího přijetí ocitli pod obrovským tlakem agresivní nacistické politiky, spojenců trvajících na mírovém urovnání situace i za cenu velkého ustupování Německu, a veřejnosti odmítající jakékoliv ústupky. Nakonec hrozba války na více frontách (s územními požadavky přišly také Polsko a Maďarsko) přiměla exekutivu kapitulovat a s mnichovskou dohodou souhlasit. Konec okleštěné republiky přišel po pár měsících, když byla v březnu 1939 obsazena německou armádou.

Odpor vůči okupaci a vzniku protektorátu Čechy a Morava spolu s vidinou blížícího se velkého konfliktu vedly řadu Čechoslováků, především bývalých vojáků, k myšlence odejít do zahraničí a bojovat proti okupantům v armádách jiných států. Po okupaci a rozdělení země uprchlo mnoho mladých mužů přes Polsko, Maďarsko a Jugoslávii do armádních jednotek organizovaných ve Francii. Mnozí utečenci však byli Maďary zajati a vráceni nacistům.

Současně se v protektorátu z demobilizovaných vojáků a členů Sokola vytvářelo podzemní hnutí domácího odboje. Komunikaci mezi ním a londýnskou exilovou vládou měly usnadnit výsadkové zpravodajské skupiny vybavené radiotelegrafickými stanicemi, vysílané Brity na naše území. Jejich hlavním úkolem bylo shromažďování a přenos zpravodajských informací a organizace sabotáží na území protektorátu. V roce 1942 provedli parašutisté z Londýna pod krycím jménem „Anthropoid“ za podpory domácího odboje, aktivně se podílejícího na přípravě i realizaci akce, atentát na zastupujícího říšského protektora Reinharda Heydricha. Německá odveta byla brutální. Pojila se se zničením obcí Lidice a Ležáky i s popravami několika tisíc spolupracovníků odboje, ale i obyvatel schvalujících atentát či zcela náhodných obětí. Během tohoto období byly domácí odbojové organizace téměř zdecimovány.

Parašutistické skupiny vyslané na území protektorátu po heydrichiádě byly v podstatě misemi bez návratu.[1] Po brutálních německých zásazích se domácí obyvatelstvo obávalo československým parašutistům vyslaným z Anglie pomáhat, skrývat je nebo s nimi úžeji spolupracovat. (Trestem za úkryt parašutistů byla smrt nejen pro toho, kdo jim nabídl jakoukoliv pomoc, ale pro celou rodinu.)

Situaci v protektorátu nejlépe shrnuje reakce šéfa československé vojenské zpravodajské služby, generála Františka Moravce, na otázku, kolik parašutistů po heydrichiádě v protektorátu operuje. Jeho odpověď zněla, „že jeden anebo dva tam někde pobíhají“.

Text, který vám předkládáme, je příběhem jedné z paraskupin, nazvané britskou zpravodajskou službou „Clay“, pracující s vysílačkou „Eva“ (podle Československé vojenské zpravodajské služby). Tvořili ji velitel Antonín Bartoš, šifrant Jiří (Jura) Štokman a radiotelegrafista Čestmír Šikola. Jejich posláním bylo oživit a zaktivizovat hnutí odporu na Moravě a obnovit zpravodajské spojení s Londýnem. Středoevropská poloha Moravy poskytla „Clay-Eva“ bohaté příležitosti k získávání informací o německé armádě a její činnosti.

Toto je skutečný, nedramatizovaný příběh úspěšné mise, věnované shromažďování zpravodajských informací v nepříznivém prostředí. Je to příběh strachu, zrady, odvahy, zármutku, zklamání, rozladěnosti i eventuálního nadšení z úspěchu a osvobození. Parašutistická skupina „Clay-Eva“ byla aktivní od dubna 1944 do konce války. Z Londýna obdržela přes 300 dotazů a poslala zpět přes 800 zpravodajských depeší. Parašutisté Clay byli součástí organizace, jež okruhem své působnosti překlenula celou moravskou zemi, od Polska na severu po rakouskou hranici na jihu.

Antonín Bartoš st.

1 Českoslovenští parašutisté vyslaní londýnskou vládou v exilu byli součástí britského Special Operations Executive (SOE). Ze stovky českých a slovenských parašutistů rozdělených do 36 samostatných skupin, lišících se velikostí (1–6), válku přežila necelá polovina. Skupinové mise se lišily, od provádění likvidace prominentních nacistů (Anthropoid) až po čistou sbírku zpravodajských informací (Clay).

(I)

CLAY-EVA VOLÁ LONDÝN…

ANTONÍN BARTOŠ / RADIMÍR KUNC

Konec ukázky

Table of Contents

Clay-Eva volá Londýn…

Tiráž

Věnování

Předmluva

Prolog

(I) CLAY-EVA VOLÁ LONDÝN… (ANTONÍN BARTOŠ / RADIMÍR KUNC)