Vzor citace: Šámal, P. a kol. Trestní právo hmotné. 7. vyd. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2014, s. 1040.

Právní stav učebnice je k 1. 9. 2014.

Ukážka z elektronickej knihy

Recenze:

doc. JUDr. Věra Kalvodová, Dr.

JUDr. Miroslav Růžička, Ph.D.

JUDr. Tomáš Sokol

© JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D., JUDr. Adolf Dolenský, CSc., doc. JUDr. Bc. Tomáš Gřivna, Ph.D., doc. JUDr. Mgr. Jiří Herczeg, Ph.D., JUDr. Jaromír Hořák, Ph.D., JUDr. Jiří Krupička, Ph.D., prof. JUDr. Oto Novotný, CSc., JUDr. Stanislav Rizman, prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D., JUDr. Radek Šmerda, Ph.D., prof. JUDr. PhDr. Michal Tomášek, DrSc., JUDr. Marie Vanduchová, CSc., JUDr. Rudolf Vokoun, CSc., 2014

ISBN 978-80-7478-616-7 (váz.)

ISBN 978-80-7478-617-4 (e-pub)

Vydává Wolters Kluwer, a. s., U Nákladového nádraží 6, 130 00 Praha 3, v roce 2014 jako svou 1793. publikaci. Odpovědný redaktor Vít Lederer. Jazyková korektura Kateřina Balgová. Vydání 7., přepracované. Stran 1040. Sazba Cadis Praha. Tisk TOTEM, ul. Jacewska 89, 88-100 Inowroclaw, Polsko.

Obsah této publikace naleznete také v systému ASPI.

E-kniha k dostání na www.wolterskluwer.cz/obchod.

www.wolterskluwer.cz, e-mail: obchod@wolterskluwer.cz,

tel.: 246 040 405, 246 040 400, fax: 246 040 401

Seznam autorů

Vedoucí autorského týmu:

– prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D.

Tajemnice vedoucího autorského týmu pro obecnou část:

– JUDr. Marie Vanduchová, CSc.

Tajemník vedoucího autorského týmu pro zvláštní část:

– JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D.

Obecná část:

JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D.

– kapitola XX

JUDr. Adolf Dolenský, CSc.

– kapitola II

doc. JUDr. Bc. Tomáš Gřivna, Ph.D.

– kapitola X, XIII

doc. JUDr. Mgr. Jiří Herczeg, Ph.D.

– kapitola VIII, XI, XII

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.

– kapitola I, II, III, IV, V, XIV, XV, XVI, XVII

prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D.

– kapitola I, VI, VII, XIX, XX

prof. JUDr. PhDr. Michal Tomášek, DrSc.

– kapitola II

JUDr. Marie Vanduchová, CSc.

– kapitola XV, XVI, XVII, XVIII

JUDr. Rudolf Vokoun, CSc.

– kapitola IX

Zvláštní část:

JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D.

– kapitola III

JUDr. Adolf Dolenský, CSc.

– kapitola I, IV

doc. JUDr. Bc. Tomáš Gřivna, Ph.D.

– kapitola III, X

doc. JUDr. Mgr. Jiří Herczeg, Ph.D.

– kapitola II, XIII

JUDr. Jaromír Hořák, Ph.D.

– kapitola I

JUDr. Jiří Krupička, Ph.D.

– kapitola V, VIII

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.

– úvodní kapitola

JUDr. Stanislav Rizman

– kapitola IX

prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D.

– úvodní kapitola, kapitola V, VI

JUDr. Radek Šmerda, Ph.D.

– kapitola XI, XII

JUDr. Marie Vanduchová, CSc.

– kapitola IV

JUDr. Rudolf Vokoun, CSc.

– kapitola VII, VIII, X

Autoři děkují JUDr. Evě Hammerschmiedové a MUDr. Sylvě Dolenské, dcerám JUDr. Adolfa Dolenského, CSc., za souhlas k použití a přepracování textů

Seznam použitých zkratek

Právní předpisy:[1]

Ústava ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky ze dne 16. 12. 1992, ve znění pozdějších předpisů

Listina usnesení předsednictva ČNR ze dne 16. 12. 1992 o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky, uveřejněné pod č. 2/1993 Sb., ve znění ústavního zákona č. 162/1998 Sb.

Deklarace Všeobecná deklarace lidských práv, In Mezinárodní dokumenty o lidských právech, anglicky a česky (sestavil Adamus, V.), Linde Praha 2000

Úmluva Úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod a Protokoly na tuto Úmluvu navazující (č. 209/1992 Sb.)

MPOPP Mezinárodní pakt o občanských a politických právech (č. 120/1976 Sb.)

SFEU Smlouva o fungování Evropské unie

SEU Smlouva o Evropské unii

branný zákon zákon č. 585/2004 Sb., o branné povinnosti a jejím zjišťování, ve znění pozdějších předpisů

celní zákon zákon č. 13/1993 Sb., celní zákon, ve znění pozdějších předpisů

devizový zákon zákon č. 219/1995 Sb., devizový zákon, ve znění pozdějších předpisů

insolvenční zákon zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení, ve znění pozdějších předpisů

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů

obč. zák. zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů

ř. v. t. Řád výkonu trestu odnětí svobody, vydaný vyhláškou Ministerstva spravedlnosti č. 345/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů

tr. řád zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), ve znění pozdějších předpisů

tr. zákoník zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník, ve znění pozdějších předpisů

tr. zákon z r. 1852 zákon č. č. 117/1852 ř. z., trestní zákon o zločinech, přečinech a přestupcích, ve znění pozdějších předpisů

tr. zákon z r. 1950 zákon č. 86/1950 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších předpisů

tr. zákon z r. 1961 zákon č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších předpisů

Zákl-1 Základní řád ozbrojených sil České republiky

zák. o advokacii zákon č. 85/1996 Sb., o advokacii, ve znění pozdějších předpisů

zák. o ochraně hosp. soutěže zákon č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže, ve znění pozdějších zákonů

zák. o Policii zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky, ve znění pozdějších předpisů

zák. o přestupcích zákon ČNR č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů

zák. o Rejstříku trestů zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů, ve znění pozdějších předpisů

zák. o soudech a soudcích zákon č. 6/2002 Sb., o soudech a soudcích, ve znění pozdějších předpisů

zák. o tr. odpovědnosti p. o. zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim, ve znění pozdějších předpisů

zák. práce zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů

z. m. j. s. zákon č. 104/2013 Sb., o mezinárodní justiční spolupráci ve věcech trestních, ve znění pozdějších předpisů

z. o. k. zákon č. 90/2009 Sb., o obchodních korporacích, ve znění pozdějších předpisů

z. p. m. s. zákon č. 257/2000 Sb., o probační a mediační službě, ve znění pozdějších předpisů

z. s. m. zákon č. 218/2003 Sb., o soudnictví ve věcech mládeže, ve znění pozdějších předpisů

z. s. z. zákon č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů

z. v. t. zákon č. 169/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody, ve znění pozdějších předpisů

živnostenský zákon zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů.

Další zkratky:

EP Evropský parlament

ES Evropské společenství

ESD Evropský soudní dvůr

ESLP Evropský soud pro lidská práva

EU Evropská unie

Sb. Sbírka zákonů

Sb. m. s. Sbírka mezinárodních smluv

SDEU Soudní dvůr Evropské unie

Sb. n. a u. ÚS Sbírka nálezů a usnesení (vydávaná Ústavním soudem České republiky v nakladatelství C. H. Beck, Praha)

Sb. NSS Sbírka rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího správního soudu

Sb. rozh. tr. Sbírka soudních rozhodnutí a stanovisek (vydávaná Nejvyšším soudem ČR v nakladatelství Novatrix Praha).

sp. zn. spisová značka

1Pozn.: Tam, kde u citovaného paragrafu není uvedena žádná zkratka právního předpisu, rozumí se tímto předpisem trestní zákoník, nevyplývá-li z textu něco jiného.

Předmluva k 7. vydání

Jsme potěšeni, že po téměř čtyřech letech můžeme čtenářům nabídnout již sedmé vydání učebnice trestního práva hmotného.

Trestní právo patří k těm právním oborům, které se v současnosti nejrychleji rozvíjejí, neboť v posledních letech prochází zásadními legislativními změnami. V rámci reformy trestního práva byl přijat zejména nový trestní zákoník (zákon č. 40/2009 Sb.). Další podstatnou změnu, jež má význam z hlediska pojetí trestního práva a jeho funkce ve společnosti, přinesl zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim. Tyto zákony tvoří ve spojení s již dříve přijatým zákonem č. 218/2003 Sb., o soudnictví ve věcech mládeže, základ trestního práva hmotného. Nový trestní řád jako základní předpis trestního práva procesního se již několik let připravuje.

Trestní právo hmotné má subsidiární povahu, v rámci níž poskytuje ochranu právním statkům chráněným primárně jinými právními odvětvími. Pro trestní právo mají však také velký význam morální pravidla, která plní ve společnosti značnou roli a na něž trestní normy také velmi významně navazují. V té souvislosti se často zdůrazňuje, že trestní právo hmotné nejvíce ze všech právních odvětví celého právního řádu vyjadřuje „morální (etické) minimum povýšené na zákon“ a zejména „hierarchii hodnot dané společnosti“, a to v tom smyslu, že trestní zákoník by měl vyjadřovat ve své systematice a stanovením typové společenské škodlivosti jednotlivých trestných činů ve vzájemných vazbách „ocenění“ společenských hodnot v určitém období vývoje společnosti. Tuto skutečnost je třeba mít stále na zřeteli i při studiu trestního práva, aby byly náležitě pochopeny nejen jeho základní zásady, instituty a přístupy, ale také jeho role v moderní demokratické a pluralitní společnosti.

S přihlédnutím k moderním pedagogickým a didaktickým přístupům jsme se v novém vydání učebnice pokusili vyložit základní souhrn odborných poznatků, které předkládáme zejména studentům právnických fakult. Pokud jde o rozsah výkladu, vycházeli jsme především z vymezení požadavků na znalosti potřebné pro absolvování studia v oboru trestního práva. Z tohoto hlediska jsme text učebnice potřebným způsobem utřídili a zkrátili. Přitom jsme usilovali o lapidárnost výkladu, zvýraznili jsme základní požadované znalosti oproti poznatkům, které jsou sice jistě také důležité, ale výklad spíše vysvětlují, dokreslují nebo doplňují. Zhodnocení, jak se nám to podařilo, již patří studentům, a proto bychom přivítali jejich připomínky a ohlasy.

Učebnice v novém vydání samozřejmě zachovává a rozvíjí vše osvědčené z textů obsažených v řadě předchozích vydání, a to především členění na dva základní díly – obecnou a zvláštní část, naopak jsme upustili od třetí části věnované vybraným judikátům, které jsou zapracovány přímo do textu učebnice. Snažili jsme se také o vhodné spojení teoretických výkladů s praktickými přístupy, zejména pokud jde o využívání publikovaných rozhodnutí Ústavního soudu, Nejvyššího soudu a dalších obecných soudů, samozřejmě se zásadním zohledněním judikatury Evropského soudu pro lidská práva. Proto učebnice také pokračuje v osobitém systému práce s příklady (jejich vymezení a pozdější řešení na šedém pozadí), jehož cílem je na základě analýzy předložených případů rozvíjet trestněprávní myšlení studentů a blíže jim zpřístupnit teoretické výklady. V potřebné míře jsou do učebnice zařazeny tabulky a grafy, jež napomáhají pochopení výkladu, který přehledným způsobem doplňují. Proto učebnice může dobře sloužit i širšímu okruhu zájemců o trestní právo.

Autorský kolektiv tvoří převážně interní a externí členové katedry trestního práva Právnické fakulty Univerzity Karlovy. V té souvislosti je třeba uvést, že v jeho složení došlo k určitým změnám. Z vedení autorského týmu odstoupil prof. JUDr. Oto Novotný, CSc., jemuž je třeba za dosavadní práci upřímně poděkovat, a novým vedoucím autorského kolektivu se stal prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D. Dále bylo jeho složení doplněno o členy katedry JUDr. Lukáše Bohuslava, Ph.D., a JUDr. Jiřího Krupičku, Ph.D.

Učebnice je především určena studentům právnických fakult. Připomínáme, že při studiu trestního práva se však nelze omezit jen na použití textu učebnice, ale je zcela nezbytné pracovat i s právními předpisy, zejména trestním zákoníkem, zákonem o soudnictví ve věcech mládeže a zákonem o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim. Z hlediska procesních souvislostí je důležité používat též trestní řád. V potřebném rozsahu je nutné využívat rovněž literaturu a judikaturu.

V neposlední řadě chceme poděkovat všem, kteří nám sdělili své poznatky a připomínky týkající se předchozího vydání učebnice. Naše poděkování patří i všem pracovníkům nakladatelství Wolters Kluwer Česká republika, kteří se podíleli na vydání tohoto díla.

Práce odpovídá právnímu stavu a judikatuře k 1. 9. 2014.

prof. JUDr. Pavel Šámal, Ph.D., jménem autorského kolektivu

DÍL PRVNÍ – OBECNÁ ČÁST

KAPITOLA I Trestní právo hmotné, jeho funkce a jeho místo v právním řádu

§ 1 Trestní právo, jeho pojem a funkce

A. Česká republika má od roku 2009 nový trestní zákoník (č. 40/2009 Sb.). České trestní právo je součástí českého právního řádu a je odvětvím veřejného práva. Cílem trestního práva je chránit práva fyzických i právnických osob a další elementární hodnoty garantované Ústavou ČR a Listinou základních práv a svobod (tzv. právní statky) a v konfliktních případech prosadit právo proti bezpráví. Míněna je ochrana před trestnými činy vypočtenými taxativně v trestněprávních normách. Trestněprávní ochrana záleží v tom, že trestní právo určuje, které ze společensky škodlivých činů jsou trestné, a stanoví tresty za jejich spáchání a upravuje i ukládání tzv. ochranných opatření (ochranné léčení, zabezpečovací detence, zabrání věci či jiné majetkové hodnoty a ochranná výchova). Právě v trestním právu nejvýrazněji vystupují základní etické hodnoty, na kterých je založen právní stát a občanská společnost. Z nich vychází utváření právních statků, trestněprávních norem a skutkových podstat trestných činů i pravidel pro aplikaci trestních sankcí.

Vymezujeme-li tedy na základě těchto obecných přístupů pojem trestního práva, musíme vyjít z ochrany, kterou trestní právo poskytuje před kriminalitou, která útočí proti nejdůležitějším právním statkům naší společnosti v daném stadiu jejího vývoje, tedy nejdůležitějším chráněným právním hodnotám či chráněným společenským zájmům (objekt či předmět ochrany trestného činu). Chráněnými právními statky jsou zejména práva a oprávněné zájmy fyzických a právnických osob a dalších subjektů, jakož i právem chráněné zájmy společnosti a státu, včetně ústavního zřízení České republiky. V té souvislosti je však třeba zdůraznit, že ze subsidiárního charakteru trestního práva vyplývá, že trestněprávní ochrana je namístě jen tehdy, pokud k ochraně nepostačují prostředky jiných právních odvětví, zejména práva správního, občanského, rodinného, obchodního apod., neboť trestněprávní řešení je třeba považovat vždy za nejzazší řešení ve smyslu principu ultima ratio (srov. § 12 odst. 2). Lze tedy říci, že trestní právo chrání práva a oprávněné zájmy fyzických a právnických osob a dalších subjektů, jakož i právem chráněné zájmy společnosti a státu, včetně ústavního zřízení České republiky, jen tehdy, jestliže právní prostředky jiných právních odvětví k jejich ochraně nepostačují. V tomto smyslu se někdy mluví o trestním právu jako o právu sekundárním (druhotném) a někdy i o jeho podpůrné fragmentární povaze, neboť normy trestního práva neupravují primární předmět mimotrestní právní regulace v celé jeho šíři, ale vybírají si jen určité fragmenty společenských vztahů, které jsou primárně chráněné (upravené) jinými právními odvětvími.[2] Nebylo by však jistě správné chápat to v tom smyslu, že trestní právo je jen jakýmsi doplňkem tohoto primárního předmětu právní regulace ve smyslu jeho sankcionování, neboť jde o právo zcela samostatné, které vykazuje veškeré elementy práva ve smyslu právního odvětví, neboť jednoznačně vymezuje předmět ochrany jak obecně tím, že vymezuje, co je trestný čin, a vlastním pojmoslovím stanoví podmínky trestní odpovědnosti, tak i konkrétně vymezením jednotlivých skutkových podstat trestných činů, a stanovením zvláštních trestních sankcí. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že trest je specifickou sankcí pouze práva trestního.[3] Doplňujícím prostředkem ochrany v rámci trestních sankcí jsou ochranná opatření, která však již nejsou vlastní jen trestnímu právu.[4]

V návaznosti na to si můžeme definovat trestní právo hmotné jako odvětví veřejného práva, které chrání nejdůležitější právní statky naší společnosti, zejména práva a oprávněné zájmy fyzických a právnických osob a dalších subjektů, jakož i právem chráněné zájmy společnosti a státu, včetně ústavního zřízení České republiky před trestnými činy taxativně uvedenými v trestněprávních normách tím, že vymezuje, co je trestný čin, stanoví podmínky trestní odpovědnosti, okolností vylučujících trestní odpovědnost a důvody zániku trestní odpovědnosti, druhy trestních sankcí, způsob jejich ukládání, výkonu i zániku jejich výkonu, včetně podmínek zahlazení odsouzení. Trestní právo hmotné se uplatňuje i v rámci trestněprávních vztahů, když základním trestněprávním (hmotněprávním) vztahem je poměr pachatele trestného činu a státu, který vzniká spácháním trestného činu, kde právu státu uložit pachateli trestní sankci odpovídá jeho oprávnění, aby bylo přitom postupováno jen podle a v rámci ustanovení trestního zákoníku.

Proto se někdy trestní právo hmotné definuje jako systém právních norem regulujících vznik, změnu a zánik ochranných trestněprávních vztahů.[5] Takový přístup k vymezení pojmu trestního práva hmotného však nepovažujeme za zcela přesný, neboť v případě vzniku trestněprávního vztahu již trestněprávní ochrana selhala a došlo ke spáchání trestného činu. Trestní právo však svou ochrannou funkci splňuje i v případě, kdy ještě nedošlo ke spáchání trestného činu, a proto definice trestního práva hmotného zaměřující se na vznik, změnu a zánik trestněprávních vztahů, byť zdůrazňující ochrannou funkci těchto vztahů, je příliš zužující, když náležitě nevyjadřuje ani preventivně-represivní funkci trestního práva, zejména pokud se zaměřuje na předcházení trestné činnosti.

Rozlišujeme trestní právo hmotné (materiální) stanovící, co je trestným činem a jaký trest lze za něj uložit a jaké ochranné opatření lze při jeho spáchání uložit, a trestní právo procesní (formální) upravující trestní řízení, tj. procedurální postup trestních orgánů v trestních věcech.[6] Někdy se mluví i o tzv. trestním právu vykonávacím (míněny jsou zvláště právní normy upravující výkon trestů a ochranných opatření). Jakkoli je smyslem trestního práva procesního prosazení trestního práva hmotného, je třeba mezi hmotněprávním a procesněprávním aspektem obvykle přísně rozlišovat. Zvláště je nutno rozlišovat mezi pachatelem (hmotněprávní termín) a podezřelým, obviněným, obžalovaným či odsouzeným (procesněprávní termíny), mezi tresty a ochrannými opatřeními (hmotněprávní sankce) a předvedením, zadržením či vazbou (procesněprávní opatření) i v jiných směrech. Tyto diference vystoupí názorně do popředí při srovnání hmotněprávního vztahu, který vzniká spácháním trestného činu mezi jeho pachatelem a státem, a hlavního procesněprávního vztahu, kterým je vztah mezi obviněným (obžalovaným) a orgány činnými v trestním řízení. Trestní právo hmotné je kodifikováno v trestním zákoníku, trestní právo procesní je kodifikováno v trestním řádu. Tato učebnice je věnována trestnímu právu hmotnému.

Podobně jako v občanském právu můžeme od trestního práva ve smyslu objektivním, jako souhrnu závazných a vynutitelných právních norem upravujících trestní moc státu a poskytujících shora uvedenou ochranu nejdůležitějším právním statkům, odlišovat trestní právo ve smyslu subjektivním, které obsahuje právo státu, aby za činy, které jsou v trestním zákoníku označeny za trestné (srov. § 13 odst. 1), ukládal prostřednictvím trestních soudů trestní sankce (tresty a ochranná opatření), které trestní zákon stanoví (§ 36 a násl.). Trestní právo subjektivní v tomto smyslu však není ničím jiným než jednou z funkcí státu, která nezbytně vyplývá z trestního práva ve smyslu objektivním.

Součástí trestního práva hmotného je i trestní právo mezinárodní, které je třeba odlišovat od mezinárodního trestního práva, které je součástí mezinárodního práva veřejného a upravuje trestní odpovědnost fyzických osob za zločiny podle mezinárodního práva, jimiž se rozumí zločiny proti míru, válečné zločiny a zločiny proti lidskosti, o kterých rozhodují mezinárodní trestní tribunály (např. stálý Mezinárodní trestní soud v Haagu zřízený na základě tzv. Římského statutu přijatého dne 17. 7. 1998).[7] Trestní právo mezinárodní je součástí vnitrostátního práva, neboť se jím rozumí ty součásti trestního práva hmotného, které jsou důsledkem promítnutí mezinárodních závazků (zejména ve formě mezinárodních smluv) do trestního zákoníku (srov. hlavu XIII zvláštní části trestního zákoníku o trestných činech proti lidskosti, proti míru a válečných trestných činech).

O trestním právu hmotném se někdy hovoří jako o trestním právu v užším slova smyslu nebo jako o kriminálním trestním právu, neboť vedle něj existuje i správní trestní právo, kde ovšem nauka správního práva přesněji hovoří o správním trestání, které je součástí práva správního a nikoli trestního, byť se také významně podílí na ochraně před protiprávními činy, které však mají povahu správních (nikoli trestních) deliktů (přestupky, jiné správní delikty fyzických osob a správní delikty právnických osob), za něž jsou ukládány správní sankce (nikoli tresty), a proto podle našeho názoru není vhodné užívat pojem „správní trestní právo“, který může být i zavádějící.[8]

B. Funkce trestního práva se vyvozují z koncepce právního státu, vycházející zejména z vázanosti demokratického státu právem a z ochrany lidských práv, jakož i v návaznosti na to z postavení trestního práva v našem právním systému. Přitom je třeba reflektovat i základní ústavní principy zákonnosti, garance lidských práv a svobod a ochrany individuálních a společenských zájmů. S přihlédnutím k obecným funkcím práva se na tomto podkladě pak zpravidla vymezují ochranná, regulativní a preventivně-represivní funkce trestního práva.

Listopadová revoluce, ze které vzešel náš současný demokratický systém, vedla a vede nutně k metamorfóze celého právního řádu včetně práva trestního. Při této demokratické trestněprávní reformě je třeba vycházet v prvé řadě z komplexu mezinárodních dokumentů o lidských právech, zejména ze Všeobecné deklarace lidských práv, z Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, z evropské Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, z dokumentů Helsinské konference i z jiných mezinárodních dokumentů. Dlouhá řada novelizací trestního práva hmotného, ke kterým od té doby došlo, nemohla toto očekávání splnit v celém rozsahu. Proto byl v roce 2009 přijat trestní zákoník (č. 40/2009 Sb.). Na nové kodifikaci trestního práva procesního se pracuje.

Základní funkcí trestního práva je ochrana společnosti před kriminalitou, tj. ochrana před trestnými činy, za které lze považovat pouze činy vyššího stupně škodlivosti pro společnost (pro chráněné právní statky).[9] Ochrana společnosti před kriminalitou se uplatňuje především prostřednictvím postihu trestných činů, za které lze považovat pouze ty protiprávní činy, které trestní zákoník označuje za trestné a jejichž znaky jsou uvedeny v tomto zákoníku (srov. § 13 odst. 1); jiný zákon v současné době nestanoví trestné činy, byť trestní odpovědnost mladistvých a sankce jim ukládané upravuje zákon č. 218/2003 Sb., o soudnictví ve věcech mládeže (§ 109; srov. i § 110) a trestní odpovědnost právnických osob a sankce jim ukládané upravuje zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim (srov. § 110). Trestní právo jako součást systému společenské a státní kontroly se soustřeďuje a omezuje na ochranu před trestnou činností, přičemž musí významně přispívat k udržení kriminality v určitých hranicích a podle možnosti i k jejímu postupnému omezování. Zároveň však musí být utvářeno v souladu s demokratickými, společensko-politickými, kriminologickými a právními idejemi.[10] Vztah trestního práva vůči demokracii je především v tom, že trestní právo vytváří demokracii náležitý a potřebný prostor, ale zároveň nezasahuje a nesmí zasahovat do společenského, politického a hospodářského života z jiného důvodu než k ochraně před trestnými činy vymezenými v trestním zákoníku, popř. v dalších zákonech, které jsou prameny trestního práva. Tím ochranná funkce navazuje na zásadu subsidiarity trestní represe, včetně principu ultima ratio (§ 12 odst. 2), čímž tato funkce brání i tzv. hypertrofii trestní represe, která je příznačná pro totalitní režimy,[11] byť i v demokratických režimech v určitých obdobích může docházet k zostřování trestní represe v závislosti na aktuální společenské situaci.

Funkce regulativní spočívá v přesném vymezení podmínek a hranic trestní odpovědnosti a vymezení podmínek ukládání trestů a ochranných opatření, včetně stanovení jejich druhu a výměry, čímž navazuje na zásadu zákonnosti (§ 12 odst. 1). Tím, že regulativní funkce diferencuje formy, kritéria a hranice uplatňování trestní odpovědnosti a právních následků trestné činnosti, napomáhá správné kvalifikaci spáchaných skutků a uložení spravedlivých a přiměřených trestů a ochranných opatření jejich pachatelům.

Na ochrannou funkci trestního práva navazuje funkce preventivně-represivní, která v sobě zahrnuje v dialektické jednotě prevenci i represi, poněvadž trestní právo se zaměřuje nejen na předcházení trestné činnosti, ale současně i na diferencovaný a individualizovaný spravedlivý postih pachatelů trestných činů. Jednota prevence a represe se uplatňuje jak z hlediska základů trestní odpovědnosti, tak i při ukládání trestů. V případech spáchání trestných činů trestní právo působí v souladu s touto funkcí represivně i preventivně.

V rámci pojetí trestní odpovědnosti trestní právo působí jak preventivně stanovením skutkových podstat trestných činů a dalších podmínek trestní odpovědnosti, tak i represivně uplatňováním trestní odpovědnosti vůči pachatelům (fyzickým osobám a právnickým osobám) konkrétních trestných činů. Stejně tak v oblasti trestních sankcí plní funkci ochrany společnosti uložený trest jak vůči pachateli trestného činu, kterému byl trest vyměřen, čímž se projevuje moment represe (ve formě postihu pachatele a zabránění mu v další trestné činnosti), ale zároveň i moment individuální prevence (ve formě výchovy pachatele – fyzické osoby k řádnému životu, jeho resocializace a reintegrace do společnosti, anebo u pachatele – právnické osoby k ovlivnění její další činnosti, aby byla v souladu s právním řádem a aby se vyvarovala protispolečenských trestných činů), a současně i moment generální prevence vůči dalším osobám – potenciálním pachatelům – fyzickým osobám a právnickým osobám (výchovné působení trestu na ostatní členy společnosti). Preventivní význam trestního práva je však třeba spatřovat i v tom, že zákonné definice trestných činů pomáhají při formování pravidel řádného chování lidí ve společnosti, při utváření právního vědomí lidí a veřejného mínění, ale i v některých jiných směrech. Trestní právo je ovšem pouze součástí systému sociální a státní kontroly a při ochraně před kriminalitou musí být jeho působení doplněno o mimotrestní preventivní opatření.

Koniec ukážky

Table of Contents

Seznam autorů

Seznam použitých zkratek

Předmluva k 7. vydání

DÍL PRVNÍ – OBECNÁ ČÁST

KAPITOLA I Trestní právo hmotné, jeho funkce a jeho místo v právním řádu

§ 1 Trestní právo, jeho pojem a funkce

§ 2 Právní stát a trestní právo

§ 3 Místo trestního práva hmotného v právním řádu

§ 4 Trestněprávní nauka a související vědní obory

KAPITOLA II Prameny trestního práva, jeho internacionalizace a europeizace a jeho výklad

KAPITOLA III Působnost trestních zákonů

KAPITOLA IV Trestný čin

KAPITOLA V Objekt trestného činu

KAPITOLA VI Objektivní stránka trestného činu

KAPITOLA VII Pachatel (subjekt) trestného činu

KAPITOLA VIII Subjektivní stránka trestného činu

KAPITOLA IX Okolnosti vylučující protiprávnost

KAPITOLA X Vývojová stadia trestné činnosti

KAPITOLA XI Účastenství

KAPITOLA XII Souběh trestných činů

KAPITOLA XIII Zánik trestní odpovědnosti

KAPITOLA XV Druhy trestů

KAPITOLA XVI Ukládání trestů

KAPITOLA XVII Zánik výkonu trestu a zahlazení odsouzení

KAPITOLA XVIII Ochranná opatření

KAPITOLA XIX Trestní právo mladistvých

KAPITOLA XX Trestní odpovědnost právnických osob

DÍL DRUHÝ – ZVLÁŠTNÍ ČÁST

KAPITOLA I Trestné činy proti životu a zdraví

§ 2 Jednotli-vé trest-né činy

Trestné činy proti zdraví (§ 145 až § 148)

KAPITOLA II Trestné činy proti svobodě a právům na ochranu osobnosti, soukromí a listovního tajemství

§ 4 Trestné činy proti svobodě

§ 5 Trestné činy proti právům na ochranu osobnosti, soukromí a listovního tajemství

KAPITOLA III Trestné činy proti lidské důstojnosti v sexuální oblasti

§ 1 Úvod

KAPITOLA IV Trestné činy proti rodině a dětem

§ 2 Jednotlivé trestné činy

KAPITOLA V Trestné činy proti majetku

§ 2 Obohacovací trestné činy

§ 3 Poškozovací trestné činy

§ 4 Neoprávněné užívání („furtum usus“)

§ 5 Podílnické trestné činy a trestné činy postihující legalizaci výnosů

KAPITOLA VI Trestné činy hospodářské

§ 2 Trestné činy proti měně a platebním prostředkům

§ 3 Trestné činy daňové, poplatkové a devizové

§ 4 Trestné činy proti závazným pravidlům tržní ekonomiky a oběhu zboží ve styku s cizinou

§ 5 Trestné činy proti průmyslovým právům a proti autorskému právu

KAPITOLA VII Trestné činy obecně nebezpečné

§ 2 Trestné činy obecně ohrožující

§ 3 Tzv. drogové trestné činy

§ 4 Trestné činy ohrožující vzdušný dopravní prostředek, civilní plavidlo a pevnou plošinu

KAPITOLA VIII Trestné činy proti životnímu prostředí

§ 2 Jednotlivé trestné činy

KAPITOLA IX Trestné činy proti České republice, cizímu státu a mezinárodní organizaci

§ 2 Trestné činy proti základům České republiky, cizího státu a mezinárodní organizace

§ 3 Trestné činy proti bezpečnosti České republiky, cizího státu a mezinárodní organizace

§ 4 Trestné činy proti obraně státu

KAPITOLA X Trestné činy proti pořádku ve věcech veřejných

§ 2 Trestné činy proti výkonu pravomoci orgánu veřejné moci a úřední osoby

§ 3 Trestné činy úředních osob

§ 4 Úplatkářství

§ 5 Jiná rušení činnosti orgánu veřejné moci

§ 6 Trestné činy narušující soužití lidí

§ 7 Jiná rušení veřejného pořádku

§ 8 Organizovaná zločinecká skupina

§ 9 Některé další formy trestné součinnosti

KAPITOLA XI Trestné činy proti branné povinnosti

§ 2 Jednotlivé trestné činy

KAPITOLA XII Trestné činy vojenské

§ 2 Trestné činy proti vojenské podřízenosti a vojenské cti

§ 3 Trestné činy proti povinnosti konat vojenskou službu

§ 4 Trestné činy proti povinnostem strážní, dozorčí nebo jiné služby

§ 5 Trestné činy ohrožující bojeschopnost ozbrojených sil

§ 6 Trestné činy proti služebním povinnostem příslušníků bezpečnostních sborů

KAPITOLA XIII Trestné činy proti lidskosti, proti míru a válečné trestné činy

§ 1 Trestné činy proti lidskosti

§ 2 Trestné činy proti míru a válečné trestné činy