Rozumíme účetní závěrce

podnikatelů

HANA BŘEZINOVÁ

Ukážka z elektronickej knihy

Vzor citace: BŘEZINOVÁ, H. Rozumíme účetní závěrce podnikatelů. Praha:

Wolters Kluwer, 2014. 224 s.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Březinová, Hana

Rozumíme účetní závěrce podnikatelů / Hana Březinová. -- Vyd. 1. -- Praha : Wolters Kluwer, 2014. -- 224 s.

ISBN 978-80-7478-640-2 (brož.)

657 * (437.3)

- účetnictví -- Česko

- příručky

657 - Účetnictví [4]

Recenze:

prof. Ing. Libuše Müllerová, CSc.

© Hana Březinová, 2014

ISBN:

978-80-7478-640-2 (brož.)

978-80-7478-641-9 (e-pub.)

978-80-7478-642-6 (mobi.)

978-80-7478-643-3 (pdf.)

SEZNAM ZKRATEK

A – Aktiva

ČNB – Česká národní banka

ČR – Česká republika

EHS – Evropské hospodářské společenství

EU – Evropská unie

FIFO – First In, First Out

IAS – International Accounting Standards

IASB – International Accounting Standards Board

IASC – International Accounting Standards Committee

IFRIC – International Financial Reporting Interpretations Committee

IFRS – International Financial Reporting Standards

LIFO – Last In, First Out

N – Náklady

např. – například

OSVČ – Osoba samostatně výdělečně činná

P – Pasiva

Př – Příjmy

SEC – Securities and Exchange Commission

SFAS – Statement of Financial Accounting Standards

USA – Spojené státy americké

US GAAP – United States Generally Accepted Accounting Principle

V – Výnosy

VK – Vlastní kapitál

Výd – Výdaje

Z – Závazky

SEZNAM ZKRATEK NĚKTERÝCH POUŽITÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

IZ – zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů

NOZ – zákon č. 89/2012, občanský zákoník

Obchodní zákoník – zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

Vyhláška 500 – vyhláška č. 500/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů, pro účetní jednotky, které jsou podnikateli účtujícími v soustavě podvojného účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

ZDP – zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

ZDPH – zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, ve znění pozdějších předpisů

ZOK – zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

ZÚ – zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví, ve znění pozdějších předpisů

PODĚKOVÁNÍ

Vážím si možnosti, že se recenzentem mojí knihy stala prof. Ing. Libuše Müllerová, CSc. Děkuji za odborné názory i drobné připomínky, které svědčí o vysoké erudovanosti a zároveň pozornosti, kterou jsi, Libuško, věnovala mému dílu. Za to přijmi upřímné poděkování.

V Praze dne 5. srpna 2014

Hana Březinová

ÚVOD

Uklizeno jako v pokojíčku – je to krásný pocit, když se rozhlédnete kolem. Takový přeji každému statutárnímu orgánu, to jest osobě, která odpovídá za účetnictví. Pomyslně stužkou svázaná účetní závěrka leží na stole a v ní uspořádaný život účetní jednotky za právě uplynulé účetní období. Daleko krásnější je však zážitek uživatele účetních výkazů, resp. účetní závěrky a dalších dokumentů, když rozváže stužku a umí v účetních výkazech číst. Rozumí, co prožívala účetní jednotka, čím se zabývala, proč utrácela, co vytvořila, komu a co prodala, zda za to dostala peníze, jestli zaplatila zaměstnancům za jejich práci a odvedla za ně i pojistné na sociální zabezpečení a zdravotní pojištění. „A, tady něco nehraje,“ mne si uživatel bradu a snaží se dešifrovat údaj vykázaný v jedné z kolonek. „To proto, tak vida, nakonec to zvládli… a já také,“ řekne si spokojeně uživatel účetních výkazů a je na sebe náležitě hrdý. A má být proč.

Čím více lidí si bude číst v účetních výkazech, tím lépe porozumí hospodářskému životu v naší zemi, v Evropě, kdekoliv na světě – tím lépe pochopí, co dělat, abychom si udrželi životní úroveň, nebo ji dokonce zvýšili. Účetnictví není jen hromadění a seskupování dat, ale jde o to z nich vytvořit přehledné a srozumitelné informace. Účetní výkazy a následně účetní závěrky jsou tu od toho, abychom pochopili ekonomické procesy kolem nás a uměli je smysluplně řídit a využívat.

MOTTO

Sudoku rozvíjí matematické myšlení. Křížovky spojují myšlení se znalostmi. Ale teprve čtení účetních závěrek otevírá obzory, životy obchodních korporací – od jejich zrození po jejich zánik dokumentují každou jejich vteřinu, fotografují historii. Tak jako Smetanova Vltava popisuje řeku od jejích pramínků, přes potůčky, říčky k silnému toku, tak zobrazuje analýza účetních výkazů elementární prvky, jejich vzájemné prolínání, seskupování až po přehledné, ucelené informační databáze zrcadlící skutečný život obchodní korporace.

1 ÚČETNICTVÍ

Účetnictví je bezesporu vědní obor. Je dlouhodobě součástí vědy v obecném smyslu, je charakterizováno specifickým předmětem i metodou bádání. O účetnictví jako o vědním oboru lze konstatovat, že jde o vyvíjející se systém vědních poznatků o určité oblasti skutečnosti. O vědeckém bádání v účetnictví se lze přesvědčit pohledem do záznamů o výzkumných a vědeckých pracích.

Vyjdeme-li z obecné definice vědního oboru, za samostatný vědní obor lze disciplínu považovat v případě, že splňuje alespoň následující podmínky:

- • má specifický objekt zkoumání (cílem pozornosti účetnictví je majetek, závazky, včetně dluhů, jako jejich reziduum vlastní kapitál, náklady, výnosy, jako jejich reziduum výsledek hospodaření),

- • má vyvinuté specifické metody a techniky své práce (mezi základní účetní metody patří oceňování, odpisování, ale také opravné položky, časové rozlišování, dohadné položky, rezervy či odložená daň; mezi techniky lze zařadit způsoby účtování, vykazování a zveřejňování),

- • má vytvořenou vlastní terminologii a přesně vymezené pojmy (terminologie, která je naukou o termínech, tj. o odborných názvech, a o způsobu jejich vytváření a sestavování do systémů, je naprosto nezbytná pro účetnictví, neboť musí být jednoznačně stanoveny odborné názvy označující konkrétní informace a jejich seskupení; bez kvalitně vymezených pojmů, které se účetnictví snaží stále precizněji definovat, by mohla být nepřesná interpretace skutečností, které jsou objektem zkoumání této vědecké disciplíny),

- • používá jazyk, který je vlastní zkoumané vědě (jedná se o odborné názvosloví, které je jak oficiální – vymezené právními normami, např. stavby, zásoby, finanční majetek, nebo dané zvykem či tradicí, např. Má dáti, Dal, předvaha, faktura, ale také neoficiální – jedná se o odborný slang, např. nedaňové náklady),

- • je charakterizována určitou svou filozofií (filosofie vědy zkoumá vědu jako specifickou sféru lidské činnosti i jako vyvíjející se systém poznatků – tento proces určitě ve vědním oboru účetnictví dlouhodobě, minimálně po staletí, probíhá);

- • má vztah k jiným vědeckým disciplínám definovaných přesnými relacemi, vyjádřeními matematickými, empirickými a jinými pojmy nebo funkcemi (souvztažnost např. s ekonomií, právem, statistikou),

- • má vlastní studijní obor vytvořený a rozvíjený na univerzitách a ve vědeckých ústavech (v současnosti lze napočítat v České republice 7 vysokých škol, kde se samostatně učí obor účetnictví, 23 vysokých škol ale má tuto vědeckou disciplínu zahrnutou například pod financemi nebo obdobným oborem).

1.1 Účetnictví jako informační systém

Účetnictví je informační systém bohatý na informace zobrazující probíhající výrobní, obchodní a další procesy. Ty jsou zachyceny účetními záznamy, které jsou časově a věcně (systematicky) uspořádány. Výstupem jsou jak podrobné, elementární informace, tak informace agregované na určité požadované úrovni.

Účetnictví poskytuje informace:

- • za účetní jednotku (tj. právnickou nebo fyzickou osobu, která má povinnost, nebo se dobrovolně rozhodla vést účetnictví),

- • za účetní období (tj. většinou za dvanáct po sobě jdoucích měsíců, buď počínaje lednem – kalendářní rok, nebo jiným měsícem – hospodářský rok; informace se zjišťují jako stavové k určitému okamžiku, nebo se zachytí jejich tok za určitý interval),

- • o stavu a pohybu majetku a závazků včetně dluhů, o nákladech, výnosech a výsledku hospodaření (majetek je v různých formách, strukturách, podobách, postavení a pohledech, proto se sledují i náklady, výnosy a výsledek hospodaření).

Informace z účetnictví jsou potřebné pro:

- • využívání, správu, ochranu, zhodnocování, zcizování majetku,

- • rozhodování, zda:

– chtějí do takové účetní jednotky investovat – zapůjčit jí peněžní prostředky, stát se jejím vlastníkem,

– lze s takovou účetní jednotkou spolupracovat, obchodovat, pracovat v ní,

- • řízení:

– této účetní jednotky,

– skupiny účetních jednotek, například konsolidačního celku (majetkově, smluvně nebo personálně propojeného), odvětví,

- • kontrolu:

– této účetní jednotky,

– skupiny účetních jednotek majetkově, smluvně, personálně nebo vzájemnou spoluprací propojených,

- • prokázání daní, dotací, zápůjček, úvěrů, příspěvků, čerpání dotací,

- • rozhodčí, správní nebo soudní jednání včetně insolventního.

1.2 Vývoj účetnictví

Postupně, jako se vyvíjejí společnost, zbožně – peněžní vztahy, politika, politická ekonomie, politická a hospodářská nadnárodní, národní, podniková, ale také vnitropodniková uskupení, se vyvíjí již celá staletí účetnictví. Mění se zásady, kterým se přizpůsobuje, uživatelé, kterým přináší informace, a proto také požadavky na průběžné a finální výstupy tohoto systému. Zásadní roli hrají technologie a postupy zaznamenávání informací, které do účetnictví vstupují, v jeho procesu se zpracovávají a jako výstup jsou zveřejňovány.

V dlouholetém časovém úseku, v němž je účetnictví v praxi uplatňováno a v teoriích rozvíjeno, se měnila a vyvíjela také účetní terminologie, principy, zásady, metody, soustavy a konkrétní postupy. Na používané systémy měl vliv stav ekonomiky a hospodářské politiky v dané zemi včetně vlastnictví (soukromého patřící jednotlivci, soukromého, patřící skupině osob, státní), právního systému (kodifikované právo, zvykové právo), potřeby přímého direktivního řízení, předmětu činnosti dané účetní jednotky (výrobní, obchodní, finanční, nevýrobní), aplikace solidarity v oblasti sociální, zdravotní, správní, vazba veřejných financí včetně daňového zákonodárství na podnikatelské prostředí a daná funkce účetnictví v celém systému.

Přes jednoznačnou potřebu účetnictví pro mikroekonomické i makroekonomické prostředí mu nebyla v každé době dána patřičná vážnost, nevyužívaly se jeho nástroje, vnitřní kontrolní prvky a nebylo kvalitně pracováno s informacemi, které se v účetnictví zpracovávaly a vytvářely. Přesto lze podstatu účetnictví, jeho základní metody a nástroje považovat za odkaz, který tvoří základní páteř samostatného vědního oboru od doby, kdy účetnictví přestávalo mít povahu pouze poznámkových zápisů přizpůsobených jen soukromé potřebě jednotlivců. Vytvoření samostatné ucelené vědní disciplíny lze spojovat s obdobím vzniku a rozvoje kapitalismu. Od účetnictví začalo být požadováno, aby:

- • mělo ustálenou formu (vyvinuly se účetní soustavy),

- • vyhovovalo obecnějším požadavkům různých uživatelů,

- • bylo srozumitelné nejen osobě, která jej vytvářela,

- • oprostilo se od závislosti na tom, kdo účetnictví vytvářel,

- • zbavilo se subjektivnosti a nabývalo samostatnosti i obsahově.[1]

Účetnictví je velmi starou disciplínou, o níž existují doklady již ze starého Říma. Lze doložit, že ve 2. století před naším letopočtem měli zámožnější občané jakousi pokladní knihu. Tato kniha měla podle Mommsena před soudem důkazní moc (fides publica). Existují ale jen domněnky, že se jedná o součást podvojného účetnictví.

Obrázek 1: Traktát Fra Luca Pacioliho

Při cíleném studiu dějin účetnictví se lze seznámit s prvním tištěným pojednáním o podvojném účetnictví, které napsal vlašsky Fra Luca Pacioli a vydal roku 1494 v Benátkách. Spis byl pojat jako učebnice matematiky s názvem Suma de Arithmetica, Geometria, Proportioni e Proportionalita. Konkrétně o účetnictví pojednává traktát s nadpisem Tractatus XI. Particularis de computis et scripturis. Jiné vydání vyšlo v roce 1523 v Toskáně.

Poznámka

O účetnictví se hovoří také v souvislosti s primitivní existencí formou zářezů (vrubů) do stromů, kostí, holí, a to již za doby prvobytně pospolné společnosti. Nejedná se však o prokazatelné účetní záznamy podvojného účetnictví. Lze doložit určitou formu záznamů, nikoliv však ucelený systém, za něž účetnictví dnes považujeme.

Poznatky o účetnictví a jeho historii takřka před sto lety shrnul velmi pečlivě prof. Dr. Josef Pazourek v knize Theorie i praxe účetních soustav. V ní je popsáno, jak se rodily „každoroční závěry“ včetně nově nazývané bilance jako „Rozvaha jmění“ a „Účet ztráty a zisku“, které požadoval Stevin již v roce 1608.

Historie účetnictví je nesmírně zajímavá a mnohé kapitoly by bylo možné psát o systému, který přinesl Baťův velmi pokrokový přístup k organizaci a řízení včetně účetnictví, kalkulací a rozpočetnictví. Pro čtení účetních výkazů, které dostaneme do rukou na území nejen naší republiky, ale celého kontinentu, případně i širším území, je potřeba podívat se do období, kdy se začala rýsovat dnešní EU. Předpoklady jejího vzniku sahají k EHS, což byla mezinárodní organizace založená za účelem ekonomické integrace (1958). V té době bylo rozhodnuto začít pracovat na kodexu účetní legislativy. První hmatatelný výstup byla Čtvrtá směrnice (78/660/EHS), která se týká vyhotovení ročních účetních závěrek určitých forem společností. Směrnice sice vznikala celých 20 let, avšak novou směrnici o ročních účetních závěrkách, konsolidovaných účetních závěrkách a souvisejících zprávách některých forem podniků, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES a o zrušení směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS (tj. Sedmá směrnice) vydal Evropský parlament a Rada EU až po 35 letech, tedy 26. června 2013 (2013/34//EU). Na základě dosavadních analýz a diskusí lze mít za to, že nová směrnice plynule navázala na Čtvrtou směrnici a příliš nenaruší nacvičené čtení účetních výkazů obchodních korporací.

Pohled na výstupy z účetnictví je v celosvětovém měřítku ovlivněn krachem na burze v New Yorku v roce 1929 a významně také US GAAP, které začal od roku 1972 tvořit výbor Financial Accounting Standards Board. Ve stejné době (1973) začal působit Výbor pro mezinárodní účetní standardy (IASC). Po organizačních transformacích a snaze odstranit rozdíly proti US GAAP rozhodla EU pro společnosti, které jsou kotované na veřejném kapitálovém trhu EU, aby od roku 2005 povinně vykazovaly účetní výkazy podle standardů IAS/IFRS (do roku 2001 byly vydávány standardy IAS, od roku 2001 kdy je u standardů zdůrazněno jejich finanční hledisko, jsou nově vzniklé standardy publikovány pod zkratkou IFRS).

Na území EU tedy působí dva způsoby usměrňování, a to:

- • Směrnice EU, které se vztahují v České republice na všechny společnosti s ručením omezeným, akciové společnosti, komanditní společnosti a veřejné obchodní společnosti,

- • Mezinárodní účetní standardy (IAS/IFRS), které se vztahují v České republice na obchodní společnosti, které jsou emitentem cenných papírů přijatých k obchodování na evropském regulovaném trhu; IAS/IFRS se vztahují také na konsolidující účetní jednotku, případně na konsolidované účetní jednotky, pokud to schválí nejvyšší orgán této účetní jednotky.

V České republice reguluje účetnictví ZÚ, ze dne 31. 12. 1991. Upravuje předmět účetnictví, kvalitativní charakteristiky účetnictví, rozsah a vedení účetnictví, účetní doklady, účetní zápisy a účetní knihy. Část třetí vymezuje účetní závěrku, rozvahový den, použití mezinárodních účetních standardů, ověřování účetní závěrky auditorem, výroční zprávu, způsoby zveřejňování a konsolidaci. Čtvrtá část stanoví způsoby oceňování, pátá část inventarizaci majetku a závazků, šestá úschovu účetních záznamů. V poslední části jsou regulovány účetní záznamy, jejich průkaznost, přenos, opravy. Dále řešení správních deliktů.

V České republice nelze detailně číst účetní výkazy bez znalosti prováděcích vyhlášek. Pro podnikatele platí Vyhláška 500. Výhodu má samozřejmě i čtenář znalý českých účetních standardů, obsahujících konkrétní postupy účtování.

Mezinárodní harmonizace je už na takové úrovni, že se znalostí směrnic EU, znalostí IAS/IFRS a vydefinováním podstatných odlišností v českých předpisech se ani cizinec v českých účetních výkazech neztratí.

Poznámka

Když byly v devadesátých letech minulého století koncipovány v České republice účetní předpisy, ZÚ vycházel ze směrnic EHS. Byly tedy brány v úvahu předepsané všeobecné účetní zásady, způsoby oceňování a formáty účetních výkazů, jejich uspořádání a obsahové vymezení příslušných položek. Konkrétní aplikace účetních metod a detailní účetní postupy byly realizovány podle francouzské úpravy s přizpůsobením začínajícímu podnikatelskému prostředí u nás.

1.3 Přístupy účetnictví

Zajistit kvalitní, ucelený, provázaný systém, jenž poskytne správné výstupy, znamená:

- • včas zjistit a získat potřebné informace a ověřit jejich správnost a pravdivost – tato zdánlivě jednoduchá idea je závislá mnohdy na tom, že hospodářská operace, která se uskuteční, se může promítnout do účetnictví pouze tehdy, když je správně identifikována, popsána v rámci prvotní evidence, kterou nemusí být jen účetní doklady; závisí mnohdy na osobách specializovaných na jiný obor, než je účetnictví (technici, stavební pracovníci, servisní odborníci, skladníci, dopravní pracovníci, lékaři, výzkumníci, makléři, architekti); na základě prvotního záznamu je potřeba jej odborně způsobilou osobou v účetnictví ověřit, posoudit jejich obsah tak, aby byl pravdivě zaznamenán a mohl se stát správným a pravdivým vstupem do další fáze; navíc je nezbytné, aby nedošlo k prodlení s prvotním záznamem informace, neboť musí vstoupit do období, s nímž věcně a časově souvisí,

- • zpracovat systematicky a přehledně tyto informace, a to včetně vzájemných vazeb – účetnictví je systém, který na základě určitých principů, předpokladů a zásad určuje systematickou aplikaci účetních metod; ty vedou ke konkrétním účetním postupům, z nichž se generují podrobné informace o provozním, finančním, případně i mimořádném životě účetní jednotky; čtenář účetních výkazů převážně může vnímat tuto fázi zpracování informací jako černou skříňku, v níž se z nespočitatelného počtu ingrediencí smíchaných ve správné struktuře a poměru stává kvalitní likér,

- • připravit pro uživatele informace tak, aby byly pro ně srozumitelné, přehledné, nezávislé na zpracovateli, a to formou výkazů, komentářů, vysvětlivek, analýz – účetnictví pracuje s neomezeným objemem dat, neboť vlivem činnosti, ale i nečinnosti, dochází k přeměnám formy majetku, k jeho přírůstkům, úbytkům, zhodnocování či znehodnocování, a to vše se otiskuje formou účetních záznamů do účetních knih; uživatel účetních výkazů, který má provádět rozhodování na určité úrovni řízení či spolupráce, běžně nepotřebuje detailní informace o elementárních, pravidelně se opakujících operacích; potřebuje k dispozici srozumitelné informace, které jsou mu poskytnuty v tradičních přehledech, v nichž se dokáže rychle zorientovat; informace musí být zpracovány tak, aby byly co nejméně založeny na individuálních postupech, vycházely ze zobecněných přístupů, které obvykle používají účetní odborníci v obdobných firmách, při obdobných procesech a operacích; pokud si to však situace vyžádá, aplikuje se výjimka ze zaběhnutých pravidel; kouzlo účetních výkazů je v tom, že ať se jedná o účetní jednotku malou, střední či velkou, výstup z účetnictví – účetní výkazy vždy skýtají pohled na obdobnou formu, strukturu, uspořádání, označování a obsahové vymezení jednotlivých položek; přehledné výkazy umožňují rychlou orientaci v datech, jejich vzájemné vazbě a potvrzení správnosti, přesto mohou být informace v nich obsažené nedostatečné; pak uživatel účetních výkazů rád sahá po komentáři a nechá si vysvětlit informace ve výkazech, ale i doplnit je o další potřebné informace, které nesplňují pravidla, za nichž se informace do výkazů zaznamenávají; aby byly informace ve výkazech a jejich komentářích přínosem, nestačí jejich prosté čtení, ale kvalifikovaný uživatel účetních výkazů si buď sám zpracuje jejich analýzu, nebo o to požádá specializovaného odborníka,

- • zkontrolovat, ověřit, schválit informace před předáním uživatelům, aby byly spolehlivé – účetnictví samo o sobě vzhledem k velmi sofistikovanému systému v sobě nese řadu kontrolních prvků, které signalizují určité nesprávnosti, přesto je nezbytné účetnictví zkontrolovat v rámci účetní jednotky; kontrolou u podnikatelských subjektů jsou pověřeni buď pracovníci interního auditu nebo členové kontrolní komise či dozorčí rady; odborně nekvalitní členové kontrolních orgánů mohou zásadně poškodit účetní jednotku; od určité velikosti účetní jednotky, anebo na základě vůle vlastníků se provádí ověření účetní závěrky; je to sdělení názoru nezávislého odborníka (auditora) na kvalitu účetní závěrky a výroční zprávy – každý uživatel auditované účetní závěrky očekává ujištění, že podává věrné a poctivé zobrazení o předmětu účetnictví, a pokud tomu tak není, očekává informace o tom, k čemu má auditor výhrady nebo že měl omezení nebo vyjádřit zásadní nejistotu, že účetní závěrka věrný a poctivý obraz zrcadlí; od rozhodování podle účetní závěrky uživatele jistě odradí odstoupení auditora od auditu; nejlépe se uživateli účetní závěrky přistupuje k informacím, které jsou schválené kompetentním orgánem (u obchodních korporací se jedná o valnou hromadu), pak má značnou jistotu, že informace jsou spolehlivé, tzn. že věrně a poctivě zobrazují předmět účetnictví, že skutečnosti, které v účetní jednotce za účetní období nastaly, jsou zobrazeny účetními metodami, které jsou k tomu určené, že odpovídají konkrétní situaci a poctivě vyjadřují nastalé skutečnosti.

K zajištění základních činností účetnictví se vytvářejí různé typy účetních systémů a účetních soustav, jejichž použití a konkrétní provedení je dáno:

- • právním systémem,

- • předmětem činnosti, organizací a velikostí účetní jednotky,

- • finančními prostředky vyčleněnými na zajištění účetnictví,

- • kvalitou účetních pracovníků a manažerů na tomto úseku,

- • vědomím, zájmem a potřebou manažerů a vlastníků o informace z účetnictví.[2]

1.4 Kvalitativní charakteristiky

Od informací, které z účetnictví vyplývají, se požaduje, aby byly:

- • významné (důležité, podstatné, relevantní), jejich neuvedení může ovlivnit úsudek nebo rozhodování uživatele,

- • spolehlivé (hodnověrné) – cílem výstupů z účetnictví je podávat věrný a poctivý obraz o skutečnostech, které jsou předmětem účetnictví; podmínkou je tedy úplnost a včasnost informací,

- • srovnatelné, tj. aby nedocházelo ke změnám používaných metod, není-li k tomu podstatný důvod, aby byla srovnatelná délka účetního období, za něž se informace vykazují,

- • srozumitelné, tj. aby byly vhodně použity účetní metody, nástroje umožňující zobrazit ekonomickou realitu v účetnictví a aby byly jednoznačné vazby mezi dílčími účetními záznamy.

1.5 Podstata podvojného účetnictví

Na ekonomickou realitu se můžeme podívat dvěma způsoby:

- • objektem sledování jsou peněžní prostředky – cílem zobrazení jsou přírůstky peněz (příjmy) a úbytky peněz (výdaje); do pozadí jsou odsunuty všechny ostatní informace, které mohou být obsaženy v pomocných knihách, nebo se nesledují vůbec; u malých subjektů nám tuto skutečnost zajišťuje jednoduché účetnictví[3];

- • objektem sledování je majetek v jeho konkrétní formě a zároveň zdroje, z nichž je tento majetek financován – na tomto přístupu je založeno podvojné účetnictví.

1.5.1 Aktiva

Ačkoli nám český právní systém neskýtá definici aktiva, lze ji bez problémů převzít z Koncepčního rámce uvedeného k Mezinárodním účetním standardům. Ani směrnice EU tento základní prvek účetnictví nevymezuje. Ale ani definice podle Koncepčního rámce není jednoznačná a v praxi se dává právo volby při identifikaci aktiva právě do rukou odborníka, který se snaží na základě přiřazování stanovených vlastností uskutečněných nákladů tento prvek účetnictví definovat.

Za aktiva je zjednodušeně považován majetek vlastněný nebo ovládaný účetní jednotkou, který je rozlišen podle jeho druhu, formy, v níž se nachází, vyjádřený v peněžních jednotkách. Pak následují praktické výjimky, které do aktiv nezahrnují například majetek nepodstatné hodnoty nebo majetek využívaný účetní jednotkou na základě smlouvy o finančním leasingu.

Koncepční rámec vymezuje aktiva tím, že:

- • jsou výsledkem minulých transakcí – účetní jednotka běžně získává aktiva nákupem nebo výrobou, ale i jiné transakce nebo skutečnosti mohou vést k nárůstu aktiv; očekávané transakce a skutečnosti samy o sobě však nevedou k nárůstu aktiv – například úmysl nakoupit zásoby nesplňuje definici aktiva;

- • jsou ocenitelná s významnou jistotou; spolehlivé měření hodnoty je složitým aspektem, neboť v mnoha případech musí být náklady na pořízení nebo hodnota odhadnuty; pokud však položku nelze přiměřeně odhadnout, nelze ji ani vykázat v rozvaze;

- • přinesou budoucí ekonomický prospěch – budoucím ekonomickým prospěchem se rozumí jeho potenciál přispět přímo nebo nepřímo k toku peněz a peněžních ekvivalentů do účetní jednotky.

Aktivum je uznáno a vykázáno v rozvaze, pokud je pravděpodobné, že přinese účetní jednotce budoucí ekonomický prospěch a pokud ho lze ocenit náklady na pořízení nebo hodnotou, kterou lze spolehlivě vyjádřit.

1.5.2 Pasiva

Ani pojem pasiva není v českém právním systému definován. Tento pojem se ustálil pro vyjádření pohledu na majetek ze zorného úhlu vlastnictví, zdrojů krytí. Pasiva se člení na vlastní zdroje a cizí zdroje. U podnikatelských subjektů vlastní kapitál a cizí kapitál.

Do cizího kapitálu patří rezervy a závazky (dluhy).

Rezervy jsou vymezeny v § 57 Vyhlášky 500 tak, že jsou určeny k pokrytí budoucích dluhů nebo výdajů, u nichž je znám účel a zároveň je pravděpodobné, že nastanou, avšak zpravidla není jistá částka nebo den, k němuž vzniknou.

Jednoznačná není definice závazků, resp. dluhů. Koncepční rámec uvádí, že základní charakteristikou závazku je, že účetní jednotka má současnou povinnost. Závazek je povinnost nebo odpovědnost jednat nebo konat určitým způsobem. Je nutno rozlišovat mezi současným a budoucím závazkem. Rozhodnutí vedení účetní jednotky pořídit v budoucnu aktivum ještě nezakládá vznik současného závazku. Závazek vzniká až poté, co je aktivum dodáno, nebo když účetní jednotka uzavře neodvolatelnou smlouvu o jeho pořízení.

Vypořádání současného závazku je obvykle spojeno s tím, že:

- • je výsledkem minulých transakcí nebo jiných minulých skutečností – například pořízení zboží, konzumování služeb dávají vzniknout obchodním závazkům,

- • je možné jej ocenit,

- • je spojen s vynaložením ekonomických zdrojů, které obsahují ekonomický prospěch, aby byl uspokojen požadavek druhé strany (odtok ekonomických užitků) – platbou penězi, převodem jiných aktiv, poskytnutím služeb, nahrazením uvedeného závazku závazkem jiným nebo přeměnou závazku na vlastní kapitál.

NOZ rozlišil pojmy závazek a dluh. Nejde o synonyma, mezi těmito pojmy je obsahový rozdíl, který má své důsledky i na finanční pozici účetní jednotky. Závazek je dvoustranný vztah mezi subjekty, na základě kterého mají obě dvě strany vůči sobě určitou povinnost (jedna plnit, např. formou výrobků, zboží, služeb, druhá plnit formou úhrady penězi, cennými papíry, drahým kamením). Dluh je jednostranná povinnost, která vznikla buď tím, že při dvoustranném vztahu bylo plněno pouze jednou stranou, druhá má dluh (dodavatel poskytl zboží, odběratel za něj nezaplatil – dluží dodavateli za dodané zboží), nebo se jedná o vztah plynoucí z právních předpisů – povinnost zaplatit daňovou povinnost (daňový subjekt má dluh vůči finančnímu úřadu).

Vlastní kapitál je dán v našem právním systému vyjmenováním položek, které vznikly vklady vlastníků, dary jiných osob, aktivitou účetní jednotky (přírůstkem aktiv) – výsledek hospodaření, jenž může a nemusí být přidělován do fondů, změnami oceňování, které vstupují do vlastního kapitálu.

Podle Koncepčního rámce je vlastní kapitál definován jako rozdíl mezi aktivy a závazky.

Koniec ukážky

Table of Contents

Seznam zkratek

Seznam zkratek některých použitých právních předpisů

Poděkování

Úvod

Motto

1 Účetnictví

1.1 Účetnictví jako informační systém

1.2 Vývoj účetnictví

1.3 Přístupy účetnictví

1.4 Kvalitativní charakteristiky

1.5 Podstata podvojného účetnictví

1.5.1 Aktiva

1.5.2 Pasiva

1.5.3 Bilanční rovnice

1.5.4 Změny položek rozvahy a výsledovky

1.5.5 Změny položek rozvahy, výsledovky a cash flow

1.5.6 Účty

1.6 Shrnutí

2 Všeobecné účetní zásady (principy)

3 Účetní metody

3.1 Oceňování

4 Mezinárodní regulace účetnictví

4.2 Všeobecně uznávané zásady (GAAP – US GAAP)

5 Vymezení účetních výkazů

5.2 Rozvaha (bilance)

5.3 Výkaz zisku a ztráty (výsledovka)

5.4 Přehled o peněžních tocích (cash flow)

5.5 Přehled o změnách vlastního kapitálu

6 Základní prvky rozvahy

6.1 Aktiva celkem

6.2 Pasiva celkem

7 Základní prvky Výkazu zisku a ztráty

7.1 Druhové členění výsledovky

7.2 Účelové členění výsledovky

8 Základní prvky Přehledu o peněžních tocích (cash flow)

8.2 Možné řešení cash flow dle ČÚS č. 023

8.2.4 Úpravy o nepeněžní operace (A.1.)

8.2.6 Změny stavu nepeněžních složek pracovního kapitálu (A.2.)

9 Základní prvky přehledu o změnách vlastního kapitálu

10 Příloha jako komentář k účetním výkazům a nositel dalších podstatných informací pro uživatele

10.1 Obecné údaje

11 Účetní závěrka

11.3 Druhy účetní závěrky

11.4 Proces účetní závěrky

12 Výroční zpráva

13 Aplikace finanční analýzy

13.2 Analýza absolutních (extenzivních) ukazatelů

13.3 Analýza fondů finančních prostředků (rozdílové ukazatele)

13.4 Poměrové ukazatele

13.5 Komplexní charakteristiky finančního zdraví