STAR TREK: TYPHON PACT

SEIZE THE FIRE

Copyright © 2010 by CBS Studios Inc.

All Rights Reserved

STAR TREK and related marks are trademarks of CBS Studios Inc.

This book was originally published by Pocket Books,

a Division of Simon & Schuster, Inc.,

under exclusive license from CBS Studios Inc.

Copyright © 2021 for the Czech translation by Jakub Marek

Copyright © 2021 for Cover art by Jakub Schejbal

Copyright © 2021 for the Czech edition by Euromedia Group a. s.

ISBN 978-80-242-6881-1

Pro Marca Palmieriho,

který mi předal otěže Titanu jako první,

a pro Margaret Clarkovou,

která mě pozvala zpátky na palubu

naplnit jeho současnou misi.

HISTORIKOVA POZNÁMKA

Tento příběh začíná na počátku roku 2381 během masivního útoku Borgů popsaného v trilogii Volání osudu a končí na sklonku srpna 2382, o více než rok později. (Odvíjí se přibližně v témž časovém rámci jako kniha Star Trek: Hra bez vítězů.)

Ztracené případy jsou zpravidla ty, za které stojí bojovat.

– Clarence Darrow

V hloubi kde, kde v nebesích planul oheň očí tvých?

Na čích perutích se vznese? Která ruka plamen snese?

– William Blake: „Tygr“*

Písně zkušenosti

* překlad Zdeněk Hron, sbírka Tygře, tygře, žhavě žhneš, 2010

PROLOG

LÍHEŇ VÁLEČNICKÉ KASTY P152,

SAZSSGRERRN, GORNSKÁ HEGEMONIE

První myrmidon Gog’resssh stál na pozorovací lávce, ze které měl výhled na obří prostory inkubačního sálu. Pařáty svíral zábradlí a vzpomínal, jak místnost pozoroval z tohoto vysokého, zdánlivě pevného můstku poprvé; tehdy mu panorama připadalo téměř neskutečné. Kromě nesmírnosti hvězdnatých obloh během nocí na třech různých gornských světech, na nichž prožil většinu svých osmadvaceti gornarských slunečních oběhů, ještě nikdy nespatřil něco tak rozlehlého. Obrovská průsvitná střecha, která se mu tyčila nad hlavou ho nutila otáčet hlavu na všechny strany, dokud ho nebolely napjaté svaly na mohutném krku.

Hluboko pod kupolí, která propouštěla jen neškodné světelné frekvence ze sazssgrerrnské žlutobílé hvězdy, byly ukryty nekonečné řady vajec – kožovitých slupek uchovávajících dozrávající potomky válečnické kasty Gornské hegemonie. Řady vejčitých schránek, každá o velikosti hlavy dospělého válečníka, spočívaly v oddělených, tepelně izolovaných komorách, jichž se tu díky zrcadlům na zaoblených stěnách zdálo být nekonečně mnoho. Gog’ressshe vlhký, sirný vzduch, stoupající k lávce nad sálem, plným dozrávajících zelenobílých vajec, uklidňoval. Ty řady nenarozených mláďat představovaly budoucnost – budoucnost, kterou byl Gog’resssh odhodlán chránit před jakoukoli hrozbou, která by se postavila mezi tento okamžik a den, kdy si mladí osvojí schopnost postarat se o sebe sami.

Gog’resssh cítil před nehybnými vejci, jež v sobě skrývala příslib budoucnosti, posvátnou úctu. Připomínala mu strážné držící nekonečnou hlídku celý jeden sluneční oběh, a to ho uklidňovalo; považoval tuto nekonečnou vigilii za předzvěst lepších časů – znamení nástupu nových disciplinovaných gornských úderných jednotek, ve které se jednoho dne promění. Jejich první služba měla začít pouhou hrstku denních oběhů poté, co vyvinuté plody prorazí ochranné membrány; začne jim tak přísný, celoživotní režim výcviku k boji, který byl pro elitní vojenskou kastu osudem předurčeným už od jejího příchodu na svět.

Dnes však, téměř dva místní sluneční oběhy od jeho první hlídky v líhni, Gog’resssh shlížel na rozlehlý inkubační sál pod sebou mnohem skeptičtěji, než jak jej pozoroval při svém nezapomenutelném prvním denním oběhu na Sazssgrerrnu. To, co kdysi považoval za úžasné a inspirující, mu teď připadalo všední, tytam byly údiv a naplnění, střídaly je fádnost a netrpělivost.

Gog’resssh si však dával pozor, aby podobnou myšlenku nikdy nevyjádřil nahlas, zejména ne tak blízko pracovišť příslušníků technologické a řemeslné kasty, z nichž někteří na něj posílali nelichotivá hlášení nadřízeným z válečnické kasty. Řada nedalekých stanic pro regulaci životních podmínek, kanceláří a laboratoří naštěstí dnes ztichla, jako by se všichni zaměstnanci rozhodli vzít si dopoledne volno.

Bylo zvláštní, zároveň však i osvěžující, vidět nervové centrum líhně v běžný pracovní den zcela opuštěné. I když měl Gog’resssh povinnost technologickou kastu chránit, zjistil, že relativně značný počet jejích příslušníků, jejich blízkost a všudypřítomnost mu lezou na nervy.

Gog’resssh náhle ztuhl, když za sebou uslyšel známý chraplavý hlas. „Vidím, že vás to stále trápí, první myrmidone Gog’ressshi. Copak vás vaši nadřízení nedokázali uklidnit?“ Válečník si v duchu spílal, že umožnil majiteli hlasu přiblížit se do takové blízkosti, aniž by si ho všiml. Rychle se k řečníkovi, postaršímu členovi technologické kasty, otočil, přestože se pečlivě vyhýbal jeho upřenému pohledu. Do očí se mu díval vždy jen krátce. Ačkoli na něj vědcovy dvě zlaté bulvy zíraly typickým gornským způsobem zpod výrazných hřebenů po obou stranách lebky, chyběly jim stovky drobných ommatidií, které utvářely válečnické složené oko, vhodnější pro rychlejší pohyb; místo toho na něj z každého jeho zrakového orgánu hleděla strašidelně vypadající svislá zornice. Gog’resssh se snažil hovořit co nejhrdelnějším a hrubým hlasem: „Proč si myslíte, že se trápím, doktore Rreszsesrre?“

„Protože se hrbíte, jako byste na zádech nesl tíhu celých světů,“ odvětil starší muž, jako by konstatoval nezpochybnitelný fakt, třeba že předměty padají do středu gravitačního pole.

Gog’resssh se narovnal, vrhl na Rreszsesrra pohrdavý pohled, aby se vzápětí zaměřil zpět na zdánlivě nekonečnou řadu válečnických vajec, která se táhla ve všech směrech pod polyocelovou lávkou. „Nesmysl, doktore, záda mám rovnější než kdy jindy.“

„Potom za dobu, kterou jste mezi námi strávil, vás technologové ovlivnili výrazněji, než si sám připouštíte,“ nadhodil Rreszsesrr. „Například se mi zdá, že jste ztratil schopnost přesvědčivě lhát.“

Gog’resssh cítil, jak se mu šupiny na lebečních hřebenech lehce ježí; musel se přemáhat, aby nezaujal agresivní postoj. Hněv na staršího, který měl naprostou pravdu, jeho snahu neulehčoval.

„Nikomu jsem nelhal, doktore,“ zatvrdil se válečník. „Neporušil jsem žádnou přísahu. A splním svou povinnost vůči Hegemonii tak, jak to nařídili nadřízení.“

„Ale já cítím, že se přemáháte.“

„K čemu bych se měl přemáhat, doktore? Bránit příští generace je jedním z nejdůležitějších úkolů. A je to úkol, který mohou řádně splnit jen členové nejsilnější gornské kasty.“ Pokynul pařátem s pěti drápy směrem k záplavě vajec, která se pod ním rozléhala. „Alespoň tak to tvrdí vrchní velení Hegemonie.“

Rreszsesrr roztáhl obě článkované přední končetiny, až krátké drápy na každém z jeho tříprstých pařátů kontrastovaly s Gog’ressshovými většími, oblejšími a na pohled smrtícími. „Vaše pochybnosti jsou pochopitelné, první myrmidone. A to i z hlediska člena technologické kasty.“

„Vykonávám v této líhni poselství velké stvořitelky S’Yahazah, doktore. Nemám o zdejší službě žádné pochybnosti.“ Rreszsesrr si ho prohlížel očima, ve kterých se podle válečníka skrývalo lehké pobavení. „Opravdu? Zatímco my tu debatujeme, vaši spolubojovníci válčí a krvácejí za nejvzdálenějšími hranicemi Hegemonie. Vím, že právě teď se pokoušejí odrazit invazní flotilu, která dokáže skolit naše přátele i nepřátele stejně snadno jako ostré drápy dravce dokáží vykuchat rybu.“

„Mechaničtí savci a jejich krychlové lodě.“ Gog’resssh se snažil, aby jeho slova nezněla příliš hořce. Zásadní pravdu ve vědcových tvrzeních už nemohl popřít. Měl bych teď být tam venku ve Velké modré líhni se svými bratry válečníky a jejich novými spojenci z jiných světů, pomyslel si. A posílat ty nepřirozené tvory zpátky do savčího podsvětí, které je stvořilo. Rreszsesrrova hlava na úzkém krku souhlasně přikyvovala.

„Ano. B’orrgové. Nepřátelé, kterým byste vy i každý jiný bojovník na tomto světě právě teď čelili raději, než sloužili zde. To by bylo daleko lepší, ne? Rozhodně důstojnější, než držet stráž u něčeho, co většina z vás považuje za obyčejné trdliště.“ Přestaňte, doktore! Gog’resssh v duchu stoicky potlačil emoce, aby vědcova slova jen nepotvrzoval. Chvíli zvažoval, že ho požádá o vysvětlení, odkud zná tolik důvěrných gornských vojenských informací, ale pak si to rozmyslel; Rreszsesrr byl vysoce postaveným členem technologické kasty, takže jeho schopnost získat tajné informace by neměla být až tak překvapivá.

„Jak jsem řekl, splním svou povinnost vůči Hegemonii bez otázek,“ prohlásil nakonec.

„O tom nepochybuji,“ přisvědčil Rreszsesrr, přesto mu mezi rty dvakrát rychle vykoukl rozeklaný jazyk v gestu neskrývané skepse. Na někoho, komu byl umožněn přístup k tolika citlivým technologickým tajemstvím, měl starý vědec očividné potíže utajit nevyřčené pravdy; Gog’ressshe dokázal prokouknout snadno, a to dokonce i na příslušníka technokasty. „Klást otázky ale není porušením kázně, Gog’ressshi. Možná kdyby víc vašich soukmenovců dokázalo čas od času položit správný neškodný dotaz, pak by možná zbytek vaší jednotky byl méně vzdorovitý a naštvaný.“

Gog’resssh se pokusil působit vstřícně. „O čem to mluvíte, doktore?“

„Chci říct, že až příliš mnoho z vás nedoceňuje, jak kriticky důležitá je právě tato líheň pro přežití a zdraví celé Gornské hegemonie.“

„Jistěže je tato planeta důležitá. Všechny líhně jsou důležité.“ Gog’resssh samozřejmě chápal, že ochrana této konkrétní líhně je v mnoha ohledech významnější vzhledem k naléhavé potřebě mobilizovat proti útočícím mechanickým savcům každého dostupného gornského bojovníka.

„Ale i kdyby důležitá nebyla, pokud mě vrchní velení vyšle, abych podobné místo chránil, udělám vše, co budu moct.“ Bez ohledu na to, kolik gornských světů v důsledku toho padne pod úderem mechanických savců.

„Ani o tom nepochybuji, první myrmidone. Vy válečníci jste tvorové ctící povinnost, a zejména politická kasta je s vaším postojem dokonale spokojena. Jen by mě zajímalo, jestli vám nadřízení někdy řekli, proč je pro nás coby druh tento konkrétní svět tak důležitý.“

Gog’resssh vycenil řadu jako břitva ostrých zubů. „Vrchní velení Hegemonie není zavázáno poskytovat vojákům důvody nebo vysvětlení svých rozkazů.“

Starší muž si zhluboka odfrkl, snad aby dal najevo nesouhlas s vojenským pohledem na svět. Gog’resssh se snažil necítit uraženě, připomněl si, že vědec je produktem nevojenské kasty, a disciplína mu tudíž téměř nic neříká.

„Pravda,“ přisvědčil Rreszsesrr. „Ale v mém oboru jde hlavně o vysvětlování a totéž platí o většině mých líhní. A vysvětlení je rozhodně na místě, ať už se vám nadřízení rozhodli říct cokoliv – nebo spíš nerozhodli.“

Gog’resssh si rovněž odfrkl, pak vycenil několik dalších ostrých zubů. „Troufáte si zpochybňovat moudrost nejvyšších představitelů válečnické kasty?“

„Já se nezodpovídám žádnému představiteli válečnické kasty, můj mladý příteli,“ ohradil se Rreszsesrr, jako by si Gog’ressshova narůstajícího rozhořčení ani nevšiml. „A podle mého mínění byste měl pochopit, proč je tento svět obzvlášť důležitý – konkrétně pro vaši kastu, zatímco pro mou jen nepřímo. Víte, tohle místo vyžaduje větší ochranu než jakákoli jiná gornská líheň. Bez této planety by se totiž celá Hegemonie rychle ocitla na holičkách.“

Starší neustále hovořil v nesrozumitelných kruzích. „O čem to mluvíte?“ zopakoval Gog’resssh svou dřívější otázku, tentokrát naléhavěji.

„Všechny neválečné kasty si založily líhně na spoustě světů napříč celou Hegemonií,“ vysvětloval Rreszsesrr. „Ale vejce, která udržují naživu bojovníky a chrání je od blastocysty po vylíhnutí, dokáží vzkvétat jen a jen tady, na Sazssgrerrnu. Nikde jinde.“

Ta představa Gog’ressshovi připadala naprosto absurdní.

„Proč by vrchní velení takovou zranitelnost tolerovalo?“

„Ne že by vaši nadřízení měli na vybranou, první myrmidone. Požadavky na prostředí jsou u vaší kasty extrémně náročné, mnohem víc než u kterékoliv jiné. Planety vyhovující jedinečným nutričním požadavkům válečníka a zranitelnosti při dozrávání byly vždy vzácnější než savčí stehýnka. Ani svět, na němž jsme se podle původních předpokladů měli vyvinout, už není klimaticky způsobilý fungovat jako válečnická líheň.“

I když Gog’ressshovi připadal příběh starého vědce neuvěřitelný, přesto cítil, jak se v jeho nitru usazuje chlad. Co když byly povídačky toho starocha pravdivé?

„Proč by vrchní velení skrývalo tak strašlivou slabost před prostými členy válečnické kasty?“

„Kdo ví, první myrmidone? Možná usoudilo, že slabost, o níž žádný válečník nic neví, je slabost, kterou nepřítel nechtěně neodhalí.“

Gog’resssh připustil, že to určitý smysl dává, přestože bylo obtížné představit si gornského válečníka, hodného toho jména, jak odhaluje vojenské tajemství jakémukoli nepříteli, ať už náhodou nebo následkem mučení.

A Rreszsesrrovo vysvětlení v něm vyvolalo jen další zvídavou otázku.

„Proč mi to ale říkáte vy?“ zeptal se Gog’resssh a šupiny na jeho hlavě se pomalu napřímily, jako by očekávaly blížící se boj.

Rreszsesrr očividně ani teď strach nepocítil, a to Gog’ressshe frustrovalo. „Protože bez ohledu na rozhodnutí vašich nadřízených, jsem přesvědčený, že vy… to vědět máte.“

„Dobře,“ přikývl válečník. „Ale proč to potřebuju vědět teď hned? Proč jste mi to – co může být jen obyčejnou smyšlenkou – nepověděl před dvěma místními slunečními oběhy, když začala má hlídka?“

I přes vědcovu předstíranou otevřenost, Gog’resssh věděl, že mu Rreszsesrr tají cosi jiného, zásadního. Svým způsobem i tento starší, stejně jako vrchní velení Hegemonie, které tak nepokrytě kritizoval, rozděloval informace na ty, které je „nutné vědět“, a které ne.

„Něco se děje s místní hvězdou,“ sdělil mu vědec po krátké odmlce.

Místní hvězda. Gog’ressshovi chvíli trvalo, než pochopil.

„Mluvíte o slunci, které svítí na tento svět.“ Proč nemůžou technologové mluvit jasně?

„Ano. O její dlouhodobé proměnlivosti jsem vám už pravděpodobně vyprávěl?“

„Ano. Moc jsem sice vašemu výkladu nerozuměl, ale pochopil jsem, že záření produkované hvězdou se může v rozmezí několika milionů slunečních oběhů výrazně proměnit.“

„Přesně tak, první myrmidone. A zdá se, že jsme se přiblížili prahu oné změny.“

Gog’ressshovy útroby opět sevřel chlad; tenhle mu ovšem pomalu stoupal vzhůru po páteři. „Domníval jsem se, že něco takového je velmi nepravděpodobné.“

„To je. Z hlediska pravděpodobnosti během mnoha set tisíc let, kdy je slunce Sazssgrerrnu stabilní, se zrodí a zemře řada gornských generací. Ale má měření jsou nezpochybnitelná: oba máme tu smůlu, že se nacházíme právě zde, když jedna z těchto osudových proměn nastane. Žijeme své životy na přelomu dvou období klidu.“

Gog’resssh pomalu zavrtěl hlavou. „To mi připadá jako neřešitelný problém, doktore. Co navrhujete, abych s tím udělal? Očekáváte, že válečnická kasta místní hvězdu zastraší, aby se chovala zodpovědněji?“

„Jistěže ne, první myrmidone,“ ušklíbl se stařec a konečně začal znít nedůtklivě. Gog’ressshe těšilo, že prorazil jeho neproniknutelnou bohorovnost. „Ale očekávám, že o tom informujete zbytek jednotky. Zbývá nám velmi málo času, abychom přijali nezbytná preventivní opatření. Vy a druhý myrmidon Zegrroz’rh musíte začít s přemisťováním vajec do nižších pater, kde je stínění proti radiaci nejsilnější –“

Gog’resssh starce přerušil mávnutím drápů. „Vejce jsou křehká, dokonce i ta válečnická. Vy ze všech lidí byste měl chápat riziko spojené s jejich vynětím z inkubační komory, doktore.“

Podivné, téměř savčí zornice staršího se o poznání zúžily, takže jeho oči působily o to víc zneklidňujícím dojmem než předtím. „Tento požadavek vám nepředkládám jen tak zbůhdarma, první myrmidone.“

„Proč jste ale čekal až do poslední chvíle, abyste mě o tom informoval? Proč se o tom nikdo z vašich kolegů nezmínil dřív? Proč už se nezačalo s přemisťováním vajec?“ Nebylo to snad tím, pomyslel si, že nikdo vašim „nezpochybnitelným“ měřením nevěří?

Lávka pod jejich nohama se lehce otřásla. Vajec v kójích pod nimi se to nijak nedotklo.

„Prosím,“ sykl Rreszsesrr a v hlase se mu objevila prosba.

„Potřebuji vaši pomoc.“

„Myslel bych si, že se jako první obrátíte na své lidi, doktore? Kde vůbec jsou?“

„Mí kolegové se do jednoho odebrali do hvězdných observatoří. Studují nejnovější důkazy, které jsem nasbíral, a jsou zaneprázdněni jejich srovnáváním s vlastními pozorováními.“

Konec ukázky

Table of Contents

PROLOG