Přeložila Monika Hřebačková

BREATH OF SCANDAL

Sandra Brown

Copyright © 1991 by Sandra Brown

All rights reserved

Translation © 2002 by Monika Hřebačková

ISBN 978-80-249-4439-5

ÚVOD

New York City, 1990

Vracela se do Palmetta.

Jade Sperryová stála u okna své kanceláře a přes žaluzie pozorovala čilý ruch na ulici před Lincolnovým centrem dvacet pater pod sebou. Studený vítr vymetal rohy a popoháněl městské autobusy, které chrlily do znečištěného velkoměstského ovzduší oblaka výfukových zplodin. Mezi nimi se proplétaly žluté taxíky, připomínající podrážděné brouky nervózně se přesunující z jednoho ucpaného pruhu do druhého. Chodci se neodvažovali nepřetržitý proud vozidel přerušovat a spěchali po chodnících s aktovkami pevně přitisknutými k tělu.

Když se Jade přistěhovala do New Yorku, nemohla si dlouho zvyknout na neustálý pohyb, který všude vládl. Křižovatky ji děsily k smrti. Nedovedla si představit horší situaci, než když stála na kraji chodníku rušné manhattanské avenue a přemýšlela, co ji smete jako první – jestli šílený taxikář, městský autobus, supící těsně kolem ní, nebo dav lidí, který se na ni mačkal zezadu, podrážděný venkovankou, jež se pohybovala pomalu a váhavě a stejně pomalu a váhavě mluvila.

Jade však neztratila hlavu a poradila si jako vždycky. Nezačala chodit a hovořit rychle jako rodilí Newyorčané, ale nenechala se jimi ani odradit – prostě zůstala jiná. Neuměla spěchat. Vyrůstala v prostředí, kde v horkém létě nejpracovitější bytost představovala vážka, klouzající se po zaplavené bažině.

Nicméně v době, kdy začala žít v New Yorku, už byla zvyklá tvrdě pracovat a leccos si odpustit. A tak se přizpůsobila a díky své jihokarolínské umíněnosti a hrdosti, která pro ni byla typická podobně jako pomalá mluva, přežila.

Bohatě se jí to vyplatilo. Po stovkách hodin pečlivého plánování, přemýšlení a úmorné dřiny na ni konečně čekala odměna.

Nikdo netušil, kolik let a kolik slz ji stálo úsilí, aby se mohla znovu vrátit domů do rodného města.

Vracela se do Palmetta.

Stále tam žili ti, kteří u ní měli dluh, a ona dohlédne na to, aby ho do poslední kapky splatili. To, o čem léta snila, se přiblížilo na dosah ruky. Konečně přišla její chvíle.

Jade upřeně sledovala ulici pod sebou, ale většinu pouličního dění nevnímala. Představovala si vysokou trávu, která rostla na bažinatém pobřeží. Cítila vůni slané mořské vody a opojných magnolií. V ústech měla chuť jižanské kuchyně. Místo mrakodrapů viděla vysoké borovice; široké avenue se proměnily v líně tekoucí kanály. Jade si vybavila těžký tetelící se vzduch, v němž se nikde nepohnulo ani stéblo, a zelené plavuně visící z větví starých letitých dubů.

Vracela se do Palmetta.

Až tam přijede, rozpoutá peklo.

KAPITOLA 1

Palmetto, Jižní Karolína, 1976

„To si vymejšlíš!“

„Přísahám.“

„Kecáš, Patchette.“

„Co myslíš ty, Lamare? Kecám, nebo ne? Dokáže ti dobrá kurva nasadit gumu pusou a vůbec se tě při tom nedotknout?“

Lamar Griffith střídavě vrhal tázavé pohledy na Hutche Jollyho a Neala Patchetta, své nejlepší přátele. „Já fakt nevím, Neale. Dokáže?“

„Že tady s váma ztrácím čas,“ posmíval se jim Neal. „Nikdy jste s žádnou kurvou nebyli.“

„A ty snad jo?“ rozchechtal se Hutch.

„Jasně, mockrát.“

Tři studenti palmettské střední školy okupovali box v místním mléčném baru Dairy Barn. Hutch a Lamar seděli vedle sebe na umělohmotné lavici. Neal se rozvaloval za růžovým umakartovým stolem naproti nim.

„Nevěřím ti ani slovo,“ prohlásil Hutch.

„Vzal mě k ní fotřík.“

Lamar se nad tou představou ušklíbl. „Nepřipadal sis trapně?“

„Jasně že ne.“

Hutch se opovržlivě podíval na Lamara. „Kecá, vole.“ Otočil se k Nealovi s otázkou: „A kde je teda ten bordel?“

Neal zkontroloval svůj vzhled v okně na konci boxu. Zhlížel na něho pohledný obličej s tmavě blonďatou ofinou, frajersky hozenou do čela a končící těsně nad uhrančivýma zelenýma očima. Přes ramena Nealovi viselo lehce obnošené hnědobílé sako školní uniformy.

„Netvrdil jsem, že mě vzal do bordelu. Říkal jsem, že mě vzal za kurvou.“

Hutch Jolly postrádal Nealovu fyzickou přitažlivost. Byl to podsaditý kluk s širokými svalnatými rameny a světle zrzavými vlasy. Uši mu trčely z hlavy jako plácačky. Naklonil se přes stůl a olízl si masité rty. Spiklenecky ztišil hlas: „Chceš tvrdit, že přímo tady ve městě bydlí nějaká kurva? Kdo je to? Jak se jmenuje? Kde bydlí?“ Neal věnoval kamarádům lenivý úsměv. „Vy si fakt myslíte, že vám prozradím takový tajemství? Abyste k ní mohli běžet a bouchat jí na vrata? Ještě byste se ztrapnili a já bych se musel stydět, že vás znám.“

Mávl na servírku a objednal pro všechny další rundu třešňových kokakol. Jakmile bublinkové pití přistálo na stole, Neal nenápadně vytáhl z náprsní kapsy školního saka stříbrnou placatici, kolu si hojně vylepšil bourbonem a poslal láhev dál. Hutch si také posloužil.

Lamar odmítl. „Díky, nechci. Už mám dost.“

„Srabe,“ sykl Hutch a dloubl spolužáka loktem do břicha.

Neal schoval placatici zpátky do saka. „Fotřík tvrdí, že jsou dvě věci, kterejch chlap nikdy nemá dost. Pití a ženskejch.“

„Amen.“ Hutch vždycky souhlasil se vším, co Neal řekl.

„Ty máš snad jinej názor, Lamare?“ neodpustil si Neal rýpnutí. Tmavovlasý mladík pokrčil rameny. „Jo.“

Neal se nespokojeně zamračil a opřel se. „Jsi moc střízlivej, Lamare. Jestli s náma nebudeš držet krok, budeme se muset obejít bez tebe.“

Lamarovi se v očích objevil strach. „Jak to myslíš, když s váma nebudu držet krok?“

„Myslím tím, když budeš trhat partu, když s náma nebudeš šukat a chlastat.“

„On má tyhle ošklivý věci od maminky zakázaný.“ Hutch si zženštile podepřel bradu velkýma zarudlýma rukama a divoce zamrkal. Mluvil fistulí a směšně se pitvořil. Lamar vzal jeho poznámku vážně.

„V pátek jsem se poblil úplně stejně jako vy!“ bránil se. „Melouny jsem šlohnul přesně tak, jak jsi mi řekl, Neale. A kdo šel koupit barvu na graffiti, když jsme chtěli nastříkat zeď na poště?“

Hutch s Nealem se jeho obhajování smáli. Neal natáhl ruku přes stůl a poplácal Lamara po tváři. „To bylo fakt dobrý, Lamare. Fakt dobrý.“ Pak se neovládl a znovu se rozchechtal.

Hutchova statná ramena se otřásala smíchem. „Vyblil jsi toho víc než my dva dohromady, Lamare. Co tvojí včerejší kocovině říkala maminka?“

„Nevěděla, že je mi blbě. Zůstal jsem v posteli.“

Nudili se. Nedělní podvečery byly vždycky nuda. Holky, které se uměly odvázat, se vzpamatovávaly ze sobotních mejdanů a nechtěly, aby je někdo otravoval, a slušňačky pravidelně chodily do kostela. Sportovní akce se v neděli zásadně nekonaly. Na chytání krabů nebo na rybaření neměli náladu.

A tak Neal, hlavní vůdce a iniciátor všech nápadů, vyzvedl kamarády svým sporťákem, společně křižovali ulice Palmetta a hledali nějaké povyražení. Když několikrát projeli hlavní třídu, otráveně konstatovali, že v Palmettu se naprosto nic neděje.

„Nechcete zajet do Walmartu a porozhlídnout se tam?“ navrhl Lamar.

Hutch s Nealem jednohlasně odpověděli: „Ne.“

„Mám nápad,“ vykřikl Neal v záchvatu náhlé inspirace. „Zajedeme do černošskýho kostela. Tam je vždycky sranda.“

„Um – umm,“ zamumlal Hutch a zavrtěl zrzavou hlavou. „Táta mě varoval, že ze mě stáhne kůži, jestli mě tam ještě někdy načapá. Posledně to málem přerostlo v rasovou demonstraci.“ Hutchův otec Fritz Jolly působil jako okresní šerif. Ve svém synovi často vyvolával špatné svědomí.

Další nápad byl zajet do mlíčňáku a doufat, že na zábavu narazí tam. Dokud si objednávali a chovali se slušně, vedení podniku nemělo důvod je vyhazovat. Samozřejmě že jakmile by zjistili, že Neal schovává v kapse saka láhev whisky, nastal by rachot.

Před odchodem z domova Nealovi jeho otec, Ivan Patchett, zakázal, aby si s sebou vzal pivo. „A proč jako?“ zajímalo Neala.

„Protože mi včera ráno volal Fritz. Byl pěkně nasranej. Hutch prej přišel v pátek večer domů zlitej pod vobraz a pivem jsi ho zásoboval ty. Fritz nadával, že není možný, aby šerifův syn jezdil po městě vopilej a dělal výtržnosti. Dora Jollyová taky zuřila. Slíbil jsem mu, že to vyřeším.“

„No a?“

„No a tak to řeším,“ zahřímal Ivan. „Dneska večer necháš všechno pivo doma.“

„Beze všeho.“ Neal vyšel ven a bouchl za sebou dveřmi. Jakmile se ocitl v autě, ušklíbl se a poplácal náprsní kapsu saka, kde měl schovanou stříbrnou placatici otcova oblíbeného bourbonu. Ivan ji určitě postrádat nebude.

Historky s fotříkem pomalu přestávaly na kluky působit. Hutch do sebe ládoval druhý hamburger. Z jeho způsobů se Nealovi zvedal žaludek. Cpal se, jako by už nikdy v životě neměl dostat najíst. Ukusoval si obrovská sousta, hlasitě mlaskal, žvýkal a živě při tom konverzoval.

Lamar se odjakživa choval jako otrava a posera. Pořád se strachoval, aby Neal něco neprovedl, protože trpěl neustálým pocitem viny. Jenomže Neal kolem sebe potřeboval mít někoho, z koho si mohl utahovat a kdo by mu sloužil jako terč posměchu. Lamar působil zakřiknutě a nenápadně a jediným důvodem, proč ho Neal trpěl ve své společnosti, bylo, že ho měl místo boxovacího pytle. Dneska se Lamar zdál nedůtklivý a nervózní jako snad ještě nikdy. Jakmile na něj někdo promluvil, hned podrážděně vyskočil.

Podle Neala byl věčně vyděšený proto, že žil s mámou. Ta baba by dokázala vynervovat každého.

Myrajana Griffithová si o sobě myslela, že je hrozně nóbl, protože pocházela z rodiny Cowanových. Kdysi Cowanovi patřili k největším pěstitelům bavlny od Savannah až k Charlestonu. Ale to bylo tak dávno, že si na to nikdo z dnešní mladé generace nepamatoval. Cowanovým se časem přestalo dařit a jejich rod postupně vymíral. Staré rodinné sídlo na bývalé plantáži na pobřeží stále ještě stálo, ale protože hypotéku, která na něm vázla, nikdo léta neplatil, banka dům vyvlastnila a určila k demolici.

Přesto Myrajana na svém rodném jménu silně lpěla. Pracovala v Patchettově továrně na zpracování sójových bobů jako téměř všichni obyvatelé z okresu. V práci se stýkala s černochy a s lidmi, o které by v lepších dobách ani pohledem nezavadila. Manžela utrápila k smrti. Ivan Patchett nad rakví Lamarova otce prohlásil, že po letech se ten chudák konečně zase jednou usmívá.

Panebože, vůbec se nedivím, že je Lamar pořád tak nervní, pomyslel si Neal, když musí žít s takovou megerou.

Nealovi nevadilo, že jeho máma umřela, když byl ještě mimino. Dokud byl malý a strpěl výprask, aniž by rány vracel, vychovávaly ho chůvy, většinou barevné ženy z Palmetta a okolí. Jeho matka, Rebeka Flory Patchettová, byla unylá blondýna, kterou nebavil sex. Alespoň tak ji popisoval otec, když Neal začal projevovat zájem o matčinu povahu.

„Rebeka byla docela pěkná ženská, ale v posteli jako bys šoustal s kusem ledu. Nicméně to, co jsem od ní chtěl, mi dala.“ Po téhle větě Ivan vždycky lehce poplácal Neala po tváři a dodal.

„Syna.“

Zodpovídat se ze všeho jenom jednomu rodiči nebyla podle Neala žádná výhra, ale Ivanovi naštěstí nechyběla shovívavost a z Nealových prohřešků nedělal velkou vědu. Platil Nealovy pokuty za překročení rychlosti i škodu za věci, které Neal zničil nebo ukradl.

„Vy zřejmě nevíte, kdo je můj táta!“ rozčiloval se Neal na prodavače v železářství, jenž ho nedávno chytil, jak krade.

Šerif Fritz Jolly vyřešil situaci tak, že zavolal Ivanovi, aby přijel a záležitost urovnal. Ivan zaplatil lovecký nůž, který jeho syn ukradl, a Neal vyšel z obchodu se samolibým úsměvem, jenž málem dohnal prodavače k šílenství. O několik dní později někdo propíchal chudáku prodavači všechny čtyři pneumatiky u auta.

Neal by podobnou legrací nepohrdl ani dneska.

„Kostel nepřipadá v úvahu.“ Lamarova poznámka vytrhla Neala z přemítání.

Do mléčného baru se nahrnula skupinka mladých lidí. Kluky Neal okamžitě ohodnotil jako pobožné kretény, kteří nestojí za pozornost, zato každé dívce věnoval rozžhavený pohled. Na dívčí ego působil jako balzám na duši a holky měly v noci hned hezčí sny.

Navíc, nikdy neškodilo připravit si půdu do budoucna. Až bude Neal některý večer toužit po společnosti, třeba se mu právě jedna z těchhle holek hodí. Zavolá jí a ona si vzpomene na roztoužený pohled, kterým ji oblažil v mléčném baru. Jednou se chlubil, že by během pěti minut dokázal sbalit všechny sopranistky ve sboru v kostele. A rozhodně se nechvástal jen tak naprázdno.

„Ahoj, Neale. Ahoj, Lamare. Ahoj, Hutchi.“

U jejich boxu se zastavila Donna Monroeová. Neal zcela výjimečně přejel její postavu pohledem odshora až dolů. „Čau, Donno. Jaký to bylo dneska v kostele? Dostaneš se do nebe?“

„Já jo, zato ty se budeš smažit v pekle, Neale Patchette.“

Zasmál se. „To máš pravdu. Už se nemůžu dočkat, až tam budu. Ahoj, Floren.“

S Donninou kamarádkou se seznámil před pár týdny, na svatého Valentýna na diskotéce v klubu. Úlovky ten večer za moc nestály, proto s ní Neal trochu flirtoval, ačkoliv jindy by si jí nejspíš ani nevšiml. Vytrvale s ní tančil, dokud nezměkla – doslova. Když se s ní dostal ven a vklouzl jí rukou pod šaty a mezi nohy, okamžitě měl úplně mokré prsty. Zrovna když to začínalo být zajímavé, objevil se Florenin táta a sháněl se po dcerušce.

Neal sklopil oči a svůdně se zeptal: „Tak z jakejch špatností ses dneska zpovídala, Floren? Netrápí tě v poslední době hříšný myšlenky?“

Dívka se začervenala až ke kořínkům vlasů, něco nesrozumitelného zamumlala a odspěchala za partou, s kterou přišla z kostela.

Donna váhala. Byla to přidrzlá dívka s tmavýma pichlavýma očima a trochu obhroublým smyslem pro humor. Bohužel moc krásy nepobrala. Měla rovné, nepříliš husté vlasy, které nosila uprostřed učesané na pěšinku, ani ne tak proto, že by se jí to líbilo, ale proto, že s nimi nic jiného nesvedla. Široký nos s velkými nosními dírkami se jí téměř dotýkal horního rtu. S předkusem a neklidnýma korálkovýma očima připomínala přátelskou krysu. Líbil se jí Hutch, ale jako obvykle si jí nevšímal.

Pozoroval parkoviště za oknem. „Podívej, kdo je tady,“ řekl a kývl hlavou směrem ven. „Náš vzorný pan předseda.“

Sledovali, jak Gary Parker parkuje. Na předním sedadle vedle něj seděla Jade Sperryová.

„A má s sebou svoji oblíbenou vzornou studentku,“ dodal Lamar. Neal vrhl na Lamara zlostný pohled. Napadlo ho, jestli se mu Lamar neposmívá. Nejspíš ne. S tím, že se mu Jade Sperryová líbí, se kamarádům nesvěřil.

„Fuj, taková šunka, to snad ani není auto,“ prohodil Hutch neadresně.

Lamar konstatoval: „Zdá se, že to Jade nevadí.“

„No jasně že jí to nevadí, ty blbečku,“ zpražila ho hned Donna.

„Je zamilovaná. Je jí jedno, že je Gary chudej jako kostelní myš. Jdu se s nima pozdravit. Uvidíme se později.“

Neal se zamračeně díval z okna a pozoroval Garyho s Jade. Gary musel říct něco vtipného, protože Jade se rozesmála, opřela se Garymu o rameno a třela si spánek o jeho bradu.

„Páni, ta ho žere,“ zabručel Hutch. „Co se jí na tom trapným farmáři líbí?“

„Pálí mu to,“ řekl Lamar.

„Anebo umí dobře šukat,“ zavtipkoval Hutch.

Lamar se zasmál. Neal zachoval kamenný výraz a mlčel. Aniž by hnul brvou, sledoval upřeným pohledem, jak Gary lehce políbil Jade na rty, otevřel dveře auta a vystoupil. Byla to taková cudná, nesmělá pusa. Neala napadlo, jestli už se Jade někdy líbala s někým, kdo to umí – s někým jako on.

Jade jednoznačně patřila k nejhezčím dívkám na palmettské střední škole. A na nejhezčí dívku, stejně jako na nejhezčí šaty a nejlepší auto, měl nárok jedině Neal Patchett. Jeho fotřík byl nejbohatší a nejvlivnější muž v kraji. Dostatečný důvod, aby Neal dostal všechno, na co si ukázal. Slečnu Sperryovou o tom však očividně nikdo neinformoval.

Neala nezajímalo Garyho IQ. Nechápal, proč Jade dává přednost obyčejnému chudému farmáři před ním. Nejenže ho zcela jasně ignorovala, ale Neal měl dokonce dojem, že se jí hnusí. Z nevysvětlitelné příčiny ho považovala za plebs. Samozřejmě k němu byla vždycky zdvořilá, Jade se chovala slušně ke všem – ale pod tou slupkou zdvořilosti Neal cítil pohrdání, což ho pěkně žralo.

Možná netušila, oč přichází. Možná ji nenapadlo, že by uspěla is vyššími nároky. Nejvyšší čas, aby konečně prohlédla.

„Jdeme,“ zavelel nečekaně Neal a vysoukal se z boxu. Vysázel na stůl částku, která bohatě pokryla útratu za pití i za Hutchovy hamburgery, a loudal se ke dveřím.

Venku zamířil k okénku, kde se kupovalo jídlo s sebou. Ani nemusel Hutche a Lamara vybízet, aby ho následovali. Věděl, že automaticky půjdou za ním. Vždycky se mu drželi v patách.

Donna otevřela dveře Garyho auta a vklouzla na sedadlo vedle Jade. „Nevěděla jsem, že jedeš sem, mohli jsme tě z kostela svézt.“

„Jako pátý kolo u vozu? Ne, díky.“

Donna se na Jade nezlobila. Obě dívky byly nerozlučné kamarádky už od mateřské školky. Každému, kdo se na ně podíval, muselo být jasné, že Jade Donnu nápadně zastiňuje, ale Donna na svoji pohlednější přítelkyni nikdy nežárlila.

„Co jsi říkala dnešnímu kázání?“ zeptala se Donna. „Nefuněl ti Bůh za krk pokaždý, když kazatel vyslovil slovo smilstvo?“

Jade bylo zvolené téma nepříjemné, ale s klidem odpověděla:

„Já se nemám za co stydět.“

„Ale stejně,“ nedala se odbýt Donna.

Jade si zklamaně povzdechla: „Já věděla, že jsem ti neměla říkat, že jsme o tom s Garym mluvili.“

„Prosím tě,“ zvolala Donna. „Vždyť spolu chodíte tři roky.

Všichni si myslí, že jste spolu spali nejmíň tisíckrát.“

Jade si skousla spodní ret. „Včetně mojí mámy. Než mě dneska Gary vyzvedl, pohádaly jsme se.“

„No a co?“ Donna si půjčila z Jadeiny kabelky rtěnku a nalíčila si rty. „S mámou se přece hádáš pořád. Nezlob se, že ti to říkám, Jade, ale tvoje máma to trochu přehání.“

„Ona nechápe, že Garyho miluju.“

„Ale chápe. V tom je ten problém. Jenomže nechce, abys ho milovala. Myslí si, že bys mohla mít někoho lepšího.“

„O nikom lepším tady nevím.“

„Ty víš, jak to myslím,“ řekla Donna a nepřestávala se prohrabávat v Jadeině kabelce. „Chtěla by, abys chodila s někým bohatým a důležitým – s někým, jako je Neal.“

Jade se zhnuseně otřásla. „Ani náhodou.“

„Myslíš, že se na tý diskotéce v klubu vyspal s Floren? Nebo Floren kecá? Někdy si děsně vymejšlí.“

„Myslím, že vyspat se s Nealem Patchettem není nic, s čím by se měl člověk chlubit.“

„To jsi teda výjimka.“

„Díkybohu.“

„Neal je hezkej,“ konstatovala Donna.

„Leze mi na nervy. Podívej se na něj. Myslí si, že je hvězda.“

Dívky pozorovaly, jak Neal s kamarády obstoupil Garyho, který čekal ve frontě, aby si mohl objednat. Neal poplácával Garyho po rameni. Gary mu nejspíš řekl, aby se zklidnil, a Neal zaujal boxerský postoj.

„Je hnusnej,“ prohlásila Jade znechuceně.

„Jo. Škoda že Hutch chodí všude pořád jen s ním.“

Nebylo žádné tajemství, že Donna je až po uši zamilovaná do Hutche Jollyho. Nosila srdce na dlani. Jade si v duchu myslela, že se Hutch chová jako balík, ale protože se nechtěla dotknout Donniných citů, nikdy svůj názor nevyslovila nahlas.

Zrovna tak Jade Donně nikdy neřekla, že jí Hutch neustále volá a zve ji na rande. Odmítala jeho nabídky, protože chodila s Garym. Ale i kdyby neměla stálého přítele, s Hutchem by kvůli Donně na schůzku nikdy nešla.

„Ty Hutche nemáš ráda, viď, Jade?“ vyzvídala Donna.

„Ale ne, Hutch je v pohodě.“ Upřímně řečeno, Hutch Jade znervózňoval. Měli společné hodiny trigonometrie a Jade ho často přistihla, jak ji při vyučování pozoruje. Vždycky se pod pihami začervenal a nasadil nafoukaný výraz, aby skryl rozpaky.

„Co je na něm špatnýho?“ bránila ho Donna.

„Nic. Vážně nic. Až na ty kluky, s kterejma se kamarádí.“

„Myslíš, že mě pozve na školní ples, Jade? Jestli ne, tak se zblázním.“

„Nezblázníš,“ ujistila ji Jade otráveně. Když se Donně nedostalo větší útěchy, zatvářila se tak zničeně, že se nad ní Jade slitovala a změnila tón. „Promiň, Donno. Asi tě pozve. Pevně věřím, že tě pozve.“

Maturitní ples, který se měl konat v květnu, byl pro Jade bezvýznamnou a dětinskou záležitostí. Ona i Gary by se bez něho klidně obešli. Jade o téhle školní akci moc nepřemýšlela; nejspíš proto, že na ni nepotřebovala shánět partnera. Na rozdíl od Donny ji netrápil strach, že se před ostatními znemožní, když nebude mít na večer doprovod.

„Nenapadá mě nikdo, koho by Hutch mohl chtít pozvat, tebe jo?“ starala se Donna.

„Ne.“ Jade se podívala na hodinky. „To je doba. Do deseti musím být doma, jinak máma spustí kravál.“

„A to vám musí zbejt chvilka do parku, co?“ Donna se podívala na kamarádku a zašeptala: „Hele, když jste s Garym sami, není ti někdy na umření z toho, jak ho chceš?“

„Jo,“ připustila Jade a nepatrně se zachvěla. „Hlavně proto, že vždycky musíme přestat.“

„Nemusíte.“

Jade nakrčila tenké hladké obočí a zamračila se. „Když se s Garym máme rádi a myslíme to spolu vážně, proč je to něco špatnýho, Donno?“

„To jsem já nikdy neřekla, že je to něco špatnýho.“

„Ale kněz v kostele to říká. A Bible taky. A moje máma.

Všichni.“

„Všichni tvrdí, že smilstvo –“

„Nemohla bys používat nějaký jiný slovo, tohle zní hrozně.“

„Jak tomu teda chceš říkat?“

„Milování.“

Donna pokrčila rameny. „Vždyť je to stejný. Ale o to teď nejde. Všichni tvrdí, že milovat se mimo manželství je hřích, jenomže myslíš, že tomu někdo věří?“ Donna zavrtěla tmavovlasou hlavou.

„Podle mě ne. Myslím, že kromě nás dvou všichni hřeší o sto šest a náramně si při tom užívají. Kdybych mohla, dělala bych to taky.“

Konec ukázky

Table of Contents

ÚVOD

KAPITOLA 1