C. J. Carver

Mrazivé echo

Kalibr

COLD ECHO

Copyright © 2019 CJ Carver

Translation © Ivana Štěpánková, 2020

ISBN 978-80-242-6983-2

*Citaci z Bible uvádím podle ekumenického vydání z roku 1985 – pozn. překladatelky.

1

————

Před třiceti lety

Když oheň vzplanul, krčil se Harry na zemi ve stodole a holými koleny se tiskl k tvrdému a chladnému kameni. Odvedle slyšel krávy a cítil suché, zatuchlé seno z balíků vyskládaných vzadu za ním. Jakmile zahlédl tenký plamínek mihotající se ve sloupci kouře, slabě vyjekl.

„Pst,“ sykl Lucas. Lucasovi bylo devět, byl z nich tří nejstarší a přidržoval lupu nad hnízdem ze slámy a prachu.

„Rozfoukej to!“ vybízel ho Guy. „Než to uhasne.“

„Sklapni, debile!“

Harry pohlédl na Guye, ale Guy upřeně sledoval misku se slámou. Uši mu začínaly růžovět. Na Harryho se nepodíval. Harry tipoval, že Guy nechce žádnou další slovní roztržku.

Nebuď celej život slaboch, prohlásil předtím Lucas, kterej se motá kolem Harryho jako ňáký štěně.

Pozdvihl si nádobu se slámou k obličeji a jemně zafoukal. Guy a Harry ho fascinovaně sledovali. Kouř postupně houstl a po pár vteřinách vyšlehl plamen.

„Jupí!“ máchl Guy pěstí do vzduchu.

„Ještě něco na přiložení,“ zavelel Lucas.

Guy a Harry strnule vyčkávali.

Pak se Lucas obrátil k Harrymu. Jeho oči měly pronikavě modrou barvu.

„Ty ne,“ prohlásil. Otočil hlavu ke Guyovi. „TY.“

Guy se odštrachal ke straně stodoly a popadl plnou hrst sena a prachu, ale když je zvedal, zmocnil se prachu vánek a foukl mu ho do obličeje. Guy zoufale mžikal slzícíma očima a cupital zpátky se senem. Lucas letmo pohlédl na Guyův úlovek a zpět na čmoudící hnízdo ve svých dlaních.

„Podrž to,“ podával Lucas hnízdo Harrymu.

Tomu se rozbušilo srdce. Natáhl ruce. Hnízdo bylo teplé, až mu dlaně mravenčily. Lucas si od Guye vyškubl pár stébel sena a zapíchl je do hnízda.

Plamen vyšlehl trošku výš. Teplo v hnízdě se proměnilo v žár.

„Je to horký,“ ozval se Harry.

„Vždyť je to oheň, ty pitomče. Jaký by to asi mělo bejt?“

„Ale tohle je fakt horký.“ Harryho hlas se zachvěl.

„Nejseš přece žádná padavka,“ zasyčel Lucas. „Jako třeba Guy. Takže pořádně drž.“

Lucas do hnízda ještě přiložil suché seno. Plamen sílil. Harry se kousl do rtu, protože cítil, jak se mu začíná napínat kůže.

„Ať ti to nespadne,“ varoval ho Lucas. „Vopovaž se!“

Další přiložení na oheň. Další potrava pro plameny.

Harryho oči začaly slzet a viděl rozmazaně. „Prosím. To fakt pálí…“

„Tak tu zatracenou věc polož,“ odsekl Lucas. „Ale dávej sakra pozor!“

V okamžiku, kdy položil hořící hnízdo na zem, odtrhl Harry ruce pryč. Zarudlá kůže ho bodala a pulzovalo mu v ní, ale nebrečel. To mělo přijít později.

Guy a Harry si přidřepli vedle Lucase, který opatrně přikládal další kousky. Brzy měli miniaturní oheň, vydatné malé plameny, na které se Lucas zazubil. Harry, i přes své obavy – jeho rodiče ho totiž urputně nabádali, aby si nehrál se sirkami a už vůbec ne s ohněm –, se také usmál.

„Kdo vzal burgery?“ zeptal se Lucas.

Guy vypadal celý paf. „Já nevěděl, že jsme měli –“

„Jen vtipkuju, ty hňupe.“

Guy sklonil hlavu a zrudl.

„Burger by bodnul,“ zastal se Harry Guye. „Nebo třeba klobásky.“

Lucas zpražil Harryho pohledem, ale pak se nechal obměkčit. „Ale jo. Něco jsme si přinýst měli. Mám hlad.“

„Já hlady přímo umírám,“ pronesl Guy.

„Já taky,“ přidal se Harry.

„Tak půjdem k nám,“ řekl Lucas. „Je tam toho spousta ze včerejška a můžem to sníst.“

Lucasovi rodiče v neděli pořádali benefiční akci pro nějaké zelené aktivisty – byli posedlí právy zvířat, globálním oteplováním a záchranou planety – a Lucasova maminka, jako obvykle, připravila předimenzované pohoštění.

„Zbyly nějaký čokoládový brownies?“ zeptal se Guy plný naděje. „A co ty košíčky? Ty byly fakt skvělý.“

„Je tam všeho fůra.“

„Tvoje máma je nejlepší!“ rozplýval se Guy. Jeho máma servírovala ukrutně zdravou stravu, podle všeho v přesvědčení, že čokoláda a cukr a veškeré bílé sacharidy pocházejí od ďábla. Harry si vzpomněl, jak u nich dostal misku kašovité čočky s přimíchaným špenátem, po čemž následoval bezlepkový dezert, který se scvrkl v kouli tak tvrdou a suchou, že by si s ní mohli venku kopat.

Netřeba dodávat, že nebylo divu, že Guy loudil na Harrym a Lucasovi, kdykoliv mohl. I když na Harrym zas tolik ne, protože Harryho matka vyšilovala, když si vzal něco bez jejího vědomí. Lucasova máma nepoužívala žádný make-up a oblékala se jako hippie, ale dávala jim volnou ruku. Byla skvělá.

Všichni tři bydleli ve Westonu, na předměstí Bathu, o kterém Harryho máma prohlašovala, že „docela ujde“, ale jeho táta to tady měl rád, protože ho těšily procházky po kopcovitých pastvinách za jejich domem; v létě tam bylo plno pryskyřníků a stádo dobytka a v zimě jinovatkou pokryté kopečky a zmrzlý trus. Každý z kluků bydlel pár set metrů od obchodů, v moderním dvojdomku stejného typu a se stejným výhledem na Beckfordovu věž, ale tím veškerá podobnost končila.

Lucasův dům byl pestrobarevný a chaotický, se zvířecími chlupy ulpívajícími na prosezených pohovkách a sametových indických přehozech, s kvokáním slepic venku a pachem psů a sušených bylinek uvnitř. Harryho dům byl cítit po osvěžovači vzduchu. Každičké okno zdobily umělé květiny, na madle sporáku byly úhledně srovnané utěrky a každý povrch odekorovaný pečlivě rozprostřenými dečkami. Ve skrytu duše považoval Harry za nejlepší dům ten Guyův, byl to jakýsi kompromis mezi zbývajícími dvěma. Guyovi rodiče však neschvalovali tuhle partičku kluků a dávali přednost tomu, aby se Guy stýkal s dětmi z velkých domů v georgiánském stylu v ulici Weston Lane. Nechci být snob, zaslechl Harry jednou Guyovu matku, ale chci pro Guye něco lepšího. Harry je v pořádku, ale Lucas na něj má vážně špatný vliv. A což teprv Lucasovi rodiče? Škoda mluvit.

Guyova máma byla doktorkou v nemocnici Bath Royal United Hospital, stejně jako Harryho táta. Čas od času se stýkali, ale málokdy měli něco společného s rodiči Lucase, jehož maminka pracovala na půl úvazku v obchodě pro domácí mazlíčky a jeho táta v zahradnickém centru.

„Tak jdem.“ Lucas vrazil lupu zpátky Guyovi – byl to dárek, který Guyův otec dostal od nějakého kolegy z práce, a on mu ji čmajznul ze stolu. Guy lupu strčil do svého batohu. Lucas vstal a dupal na oheň, aby ho uhasil. Harry a Guy se k němu přidali.

Pak se Lucas zarazil a obrátil hlavu k vratům stodoly.

Harry a Guy se zarazili taky.

Zvuk motoru.

„Do prdele.“

Lucas se podíval na Harryho. Harry – se svírajícím se žaludkem – jeho pohled opětoval. Na farmě vůbec neměli co dělat. Měli si hrát u domu, ale jízda na kole pořád dokola po stejných ulicích i staré známé hřiště je brzy začaly nudit.

Farma Highfield pro ně byla zakázaná od chvíle, kdy omylem vypustili jarní telata a postarali se tak o improvizované nahánění dobytka, které zabralo skoro celé odpoledne. Kdyby na tohle přišli jejich rodiče, dostali by domácí vězení na celé léto.

Zvuk motoru se stále přibližoval a Harry si přál, aby býval neskočil Lucasovi na lep. Troufneš si? Proč jen byl tak hloupý. Teď si přál být doma. Kdekoliv, jen ne tady.

„Hněte sebou,“ zasyčel Lucas. Popošel k vratům stodoly. Nakoukl ven. „Vy dva jděte první. Dělejte! Ať nás nechytěj!“

2

————

Harry s Guyem utíkali k vratům a vyhlédli ven. Žádné auto Harry sice neviděl, ale zato slyšel, jak pneumatiky rachotí po hrbolaté cestě. Podle zvuku to vypadalo na land rover pana Evanse.

„Padejte!“ vystrčil je Lucas.

Harry vysprintoval z tmavého chládku stodoly do slunečního světla a hnal se přes dvůr do úkrytu u kůlny na traktor. Odtud mohli seběhnout po polní cestě zpátky do vesnice a nikdo nezjistí, že tady byli. Slyšel, jak se auto blíží. Guy utíkal za ním, sotva popadal dech.

Harry sebou smýkl za roh traktorové kůlny a připlácl se ke zdi. Guy udělal to samé. Motor se ozýval už opravdu blízko. Kde je Lucas? Pak ho uslyšeli. Letěl přes dvůr lehkými kroky. Najednou zavřískal klakson. Motor zrychlil, burácel. Adrenalin stoupal, Harry vyrazil vykouknout zpoza rohu kůlny.

Lucas pelášil jako ďas. Hrudník vystrčený, nohy kmitaly, chodidla se skoro nedotýkala země. Uměl běhat hodně rychle, ale s autem nemohl soupeřit ani on.

Land rover se přiřítil před Lucase a odřízl mu cestu.

Utíkej k bráně, pobízel ho Harry tiše. Za tebou.

Lucas se otočil k bráně.

Land rover zastavil tak prudce, až odlétaly kamínky.

Harrymu poskočil žaludek, když se otevřely dveře a pan Evans, vysoký, svalnatý muž s kudrnatými vlasy, vyskočil z auta a sprintoval za Lucasem.

Deset velkých kroků a už chlapce měl. Chňapnul po něm rukou a zamával s ním ve vzduchu, než ho zase postavil na zem.

„Proboha, Lucasi,“ spustil. „Co tady k sakru děláš?“

Lucas se pokusil vyprostit, ale pan Evans ho držel pevně.

„Co ten tvůj slib, že už sem nepolezeš?“

Lucas nakláněl hlavu ke straně, hrudník mu poskakoval nahoru dolů.

„Cos dělal ve stodole?“

Pokrčení ramen.

„Lucasi, nebudu se ptát dvakrát.“

„Hrál jsem si,“ zamumlal.

„Hrál si,“ zopakoval pan Evans.

„Už mě to u nás nebavilo. Je tam nuda.“

„A tady na farmě ne, tak tomu mám rozumět?“

Další pokrčení ramen. „Tak ňák.“

„Prokrista.“ Pan Evans nevěřícně kroutil hlavou. „Kdy už konečně pochopíš, že se máš držet pryč od mýho statku?“

Lucas se stále vyhýbal jeho pohledu.

„Já bych si tě na farmu jako pomocníka vzal, kdybys nebyl takovej budižkničemu. Ty seš městskej, tvůj táta taky, ani jeden z vás nemá o venkově ani páru, o tom, jak to tady chodí, natož o tom, jak tady hospodařit. A proto taky máš zákaz sem chodit.“

Lucas šoupal špičkou boty po zemi.

Pan Evans se rozhlížel ke stodole, potom kolem dvora. „Ostatní jsou tady taky? Guy a Harry?“

„Ne,“ zavrtěl hlavou Lucas. „Jenom já.“

„Nelžeš náhodou, abys je kryl, co?“

„Ne. Šli na hřiště. Já to tam nesnáším.“

„Hádám, že je to pro tebe moc nudný.“

Ticho.

„K čertu.“ Pan Evans dál kroutil hlavou. „Takže asi pudem zavolat tvýmu tátovi.“

Nato sebou Lucas prudce škubl. „Je v práci. Nemůžete zavolat mámě?“

„Ne.“

Guy a Harry se na sebe podívali. Zatímco Lucasova hippie máma měla měkké srdce, jeho táta byl zcela opačného založení a bez rozpaků Lucase bil, když si myslel, že si to zaslouží.

Pan Evans pořád držel Lucase za paži a vedl ho k domu. Otevřel dveře a strčil ho dovnitř. Pak dveře zavřel. Všude byl klid a ticho, kromě švitoření vlaštovek.

„Co teď uděláme?“ zašeptal Guy.

Harry se kousal do rtu. „Asi počkáme.“

Chvilku postávali, a když se nic nedělo, usadili se na zem a zády se opřeli o zeď kůlny. Nemluvili, jen škubali nějakou trávu. Koncem srpna byla obloha vybledlá a zastřená, vzduch se měkce dotýkal holé kůže. Harry nemohl ani pomyslet na to, jak to Lucas od otce schytá. Dostane zaracha, to určitě, ale co ještě? Vyhrožoval, že Lucase pošle pryč, jestli bude dál zlobit, do nějakého výchovného zařízení pro problémové děti. Vážně by to udělal? Harry zvedl kamínek a hodil ho dolů po svahu. Zvedl další a zase hodil. Guy se k němu přidal. Házeli kamínky po mouchách posedávajících na kamenech. Harry neměl představu, kolik času uplynulo. Zvedl se větřík, zvířil prach u jejich bot a v tu chvíli ucítili oheň.

Vyskočili na nohy a mrkli ke stodole. Harrymu ztěžkl žaludek jako balvan.

Ze stodoly se valil dým. Ne v nějakých tenkých proužcích, ale už to byly pořádné černé chuchvalce, které se hrnuly skrz vrata a stáčely se přes střechu.

V hlavě mu zavřeštělo. Neudupali ten oheň pořádně.

Viděl, jak jasně červené plameny šlehají do výše jeho pasu. Guy zalapal do dechu. Harry cítil, jak se mu podlamují kolena.

„Krávy,“ hlesl Harry.

Ve stodole byly ustájeny tři krávy, aby na ně mohl pan Evans dávat pozor. Brzy se měly otelit.

Harry se na Guye ani nepodíval. Nezaváhal. Rozběhl se k domu, krávy bučely.

Byl na metry od statku, Guy hned za ním, když se dveře prudce otevřely a pan Evans vystřelil ven, s Lucasem v patách. Harry a Guy se k nim v běhu přidali, ale pan Evans se rychle otočil. „Lucasi!“ zaječel. „Zpátky do domu! Volej 999! Ať přijedou hasiči! A vy, kluci, jděte s ním!“

Lucas protestoval: „Ale já chci –“

„Padej!“

Lucas pádil do domu. Harry a Guy se řítili za ním.

Na stolku v předsíni stál těžký, staromódní černý telefon. Lucas zvedl sluchátko. Vytočil 999. Harry slyšel, že Lucas mluví, avšak slova pohltil hysterický řev krav.

„Budou tady za deset minut,“ vydechl Lucas. Vyběhl ven, Guy a Harry hned za ním. „Kde je pan Evans?“

Nikde ho neviděli.

„Musíme mu pomoct,“ rozhodl Lucas.

Rozeběhli se hledat kbelíky a vodovodní kohoutek. Zdálo se jim, že naplnit jednu nádobu trvá celou věčnost, a když pak chtěli kbelík vylít na oheň, nemohli se k němu moc přiblížit. Žár byl příliš velký.

Stodola vydala sténavý zvuk a potom se ozvalo zadunění a podél okapu vyšlehl plamen, jako když vypálí z pušky.

Guyovi se třásla pusa. Harrymu se udělalo nevolno.

V dálce uslyšeli sirénu.

A pak se zpoza kouře vypotácela hnědobílá kráva. Srst měla ožehnutou a kouřilo se z ní, oči vytřeštěné. Kašlala, jazyk jí povlával jako kousek syrových jater a na zádech měla krvavé pruhy.

Ozvala se další siréna.

„Kluci,“ vyhrkl Lucas, „měli byste se zdekovat.“

„Ale co ty?“ váhal Harry.

„Nikdo o vás neví. Myslí si, že jsem to jen já. Nedává smysl zatahovat do průšvihu všechny tři.“

„Ale co když -?“

„Ne, nikdo to nezjistí.“ Lucasův hlas zněl nekompromisně. „Když oba odpřisáhnete, že řeknete, že jste byli na hřišti.“

„Ale -“

„Vypadněte už!“

Guy se vzlykáním vyrazil. Harry přiměl nohy k běhu a pelášil za ním. Za kůlnou na traktor se zastavil a ohlédl se. Viděl, jak na dvoře parkuje policejní auto. A z něj vystupoval vytáhlý policista s blonďatou kšticí.

Ze rtů Harrymu vyklouzlo zasténání. Carrigan.

Místního strážníka z jejich vesnice, Carrigana, měli někteří rádi pro jeho horlivost, ale ze stejného důvodu u jiných oblíbený nebyl. Na Lucase se zaměřil okamžitě po svém nástupu, a byl to právě Carrigan, kdo je v létě na farmě načapal a varoval je, že pokud by ještě někdy na Highfield vkročili, mělo by to pro ně strašné následky: Znám soudce pro mladistvé. Je to můj kamarád. Zařídím, aby vás odebral mámě a tátovi a poslal vás do pasťáku.

Harrymu bušilo srdce, když viděl, jak Carrigan otvírá zavazadlový prostor auta. Ukázal prstem na Lucase, pak na kufr. Lucas ustoupil dozadu. Hbitě jako had chytil Carrigan Lucase za paži. Sehnul se k němu a s obličejem těsně u Lucasova mu něco říkal. Tvář měl rudou, pěsti zaťaté. Lucas se snažil působit odbojně, ale Harrymu neušlo, jak se jeho kamarád hrbí strachem. Carrigan táhl Lucase k zadní části auta. Znovu ukázal na zavazadlový prostor. Se svěšenou hlavou se Lucas vyškrábal dovnitř.

Než Carrigan zavřel dveře kufru, otočil Lucas hlavu a podíval se přímo na Harryho. V obličeji byl bílý, oči jako tmavé kameny ve sněhu. Přitiskl si prst k ústům. Pst. Nikomu ani muk.

Carrigan přibouchl dveře.

Harry se třásl. Chtělo se mu zvracet.

Sledoval, jak Carrigan naskočil do auta. Když nastartoval motor, dorazili hasiči. Carrigan stáhl okýnko, ale hasiči nezastavili. Jen zamávali a věnovali se hořící stodole. Carrigan odjel.

Harry se otočil a utíkal na konec dvora, protáhl se ohradou z ostnatého drátu a běžel dolů po cestě. Zpomalil, teprv když přeběhl poslední pole a jeho nohy znovu dusaly po asfaltu a on byl zpátky v bezpečí vesnice.

Netrvalo dlouho a roznesla se zpráva, že pan Evans při požáru zemřel. Dvě krávy přežily, ale on se snažil vysvobodit tu třetí, své oblíbené zvíře jménem Lucy. Stodola shořela na troud a on a Lucy zůstali ve vrstvě popela.

Když na sklonku dne Harry dorazil k Lucasovu domu, málem se skácel úlevou, že je jeho kamarád v pořádku doma. Lucas přiznal, že ho Carrigan propustil s výstrahou. Nepošle ho k soudu ani do ústavu pro mladistvé delikventy. A jeho rodiče se nikdy nedozvědí, co se stalo. Všichni si mysleli, že šlo o nešťastnou náhodu.

„Proč?“ Harrymu vrtalo hlavou, proč nikdo z nich nebyl potrestaný.

Lucas si kousal nehty. „Carrigan a já máme dohodu.“

„Jakou dohodu?“

„Tajnou.“

„Nechápu.“

Ale Lucas víc neprozradil. Řekl Harrymu, aby ho nechal být – nechtěl už ho víckrát vidět. Ani Guye už vidět nechtěl.

Od toho dne se všechno změnilo. Tři přátelé už se nevídali. Harry si našel nové kamarády, ale občas, pozdě v noci, ležel v posteli, civěl do stropu a přál si, aby tehdy býval zůstal a vzal na sebe vinu spolu s Lucasem, protože pak by ten jeho tíživý pocit na prsou možná zmizel.

3

————

Po třiceti letech

Po práci si Harry zašel na pivo s kolegou, Douglasem Kingem, do hospody The Chequers. Seděli v rohu a po očku sledovali skupinu obchodníků, jak se bavili a objednávali si pití.

Bylo prima si občas takhle s Dougem posedět, probrat případy, se kterými se potýkali, podělit se o názory, ale tentokrát o práci moc nemluvili, jen spolu družně seděli a popíjeli pivo. Obchodníci se mezitím přesunuli k velkému selskému stolu na druhém konci baru. Všechny ženy pily bílé víno, muži pivo.

Na stole zavrněl Dougův telefon. Zvedl ho a podíval se. Tenhle mohutný drsňák Doug, s plnovousem hranatým jako zahradnický rýč, nebyl jen Harryho kolegou z práce a profesní ozvučnou deskou, ale byl také kmotrem Tima, Harryho druhého syna.

Doug se podíval na hodinky. „Pozdějc, než jsem myslel.“

„To byla Catherine?“ zeptal se Harry.

„Jo.“ Doug vyprázdnil svou sklenici a vstal. „Mám dovézt Alexe na plavání.“

Harry přikývl. I on dopil své pivo a následoval Douga do chladné tmy zimního večera. Přivítal je kousavý vítr, takže si Harry musel zvednout límec.

Doug mávl rukou. „Tak čau ráno.“

„Čau.“

Harry vyrazil vzhůru do kopce, kde měl pronajaté parkovací místo v soukromém dvoře poblíž Harley Street, ale zastavil se, když ucítil vibrace telefonu. Zjistil, že mu přišla zpráva od jednoho ze sousedů. Při jejím čtení tlumeně zaklel, což vyvolalo zneklidněný pohled staré dámy venčící psa. Pozvedl telefon, pousmál se na ni, aby ji uklidnil, že není nebezpečný, a ona úsměv opětovala a proměnila svůj velmi vrásčitý obličej v něco moc krásného.

Normálně by byl nadšený a možná by prohodil nějakou milou poznámku o jejím psovi, ale dneska ne. Tolik se těšil, že stráví klidný večer se sklenkou whisky u krbu. Nemusí vyplňovat žádné papíry. Žádní klienti se nervově nehroutili. Prostě si dát jen curry z mikrovlnky a nějaký bezduchý televizní pořad. A to všechno je fuč kvůli Franku Ploverovi, který sedí u jeho domovních dveří a čeká na něj.

Konec ukázky

Table of Contents

1

2

3