Přeložila:

KLÁRA ŽEMLIČKOVÁ

Meghan Quinn: Moderní džentlmen

Vydání první

Copyright © 2020 by Meghan Quinn

Published by arrangement with Brower Literary & Management

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2021 jako svou 2433. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Modern Gentleman vydaného

v roce 2020

Český překlad © 2021 Klára Žemličková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Cover design by RBA Designs

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1587-4 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1588-1 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2021

Meghan Quinn

Moderní džentlmen

PROLOG

Drazí džentlmeni,

vidíte ten ovladač ve vaší ruce? Jo, ten upatlaný od pizzy a včerejších kuřecích křidýlek. Chci, abyste se na něj pořádně podívali. Zapamatovali jste si ho? Fajn, teď se ohněte, odložte ho na stolek a vstaňte. A už se na něj ani neopovažte podívat. A ten Xbox, který volá vaše jméno, na ten taky zapomeňte, protože hádejte co? Právě jste se vydali na novou cestu a na té už nebudete vysedávat u televize, hrát videohry nebo si s kamarády uznale plácat, když se z vaší trávicí soustavy ozve hlasité krknutí. Zapomeňte na všechno, co jste se naučili o mužnosti, zapomeňte na všechny pánské jízdy a zapomeňte na přirozený instinkt, který cítíte v kostech. Protože já jsem tady, abych vás zušlechtil, doplnil vaše znalosti o mužském pohlaví a proměnil vás v moderního džentlmena: uznávaného, upraveného a sebejistého jedince se zabijáckým sex-appealem a dechberoucím stylem, který uchvátí jakoukoliv ženu pouhým náznakem svého autentického šarmu.

Držte se mě, pánové. Zahajuju revoluci, která začíná právě u vás.

Váš

Moderní džentlmen

KAPITOLA JEDNA

WES

„Kámo, ty piješ Mang-O-Ritu?“

Kouknu se na plechovku ve své ruce a beze studu přikývnu. Jo, piju. Taky mám na sobě ustřižené tepláky a neonově oranžovou havajskou košili, kterou jsem si vzal jen jednou, na svatbu na Havaji. Docela skok oproti obleku a kravatě.

Caden, můj nejlepší kamarád, pokračuje: „Kdyby to aspoň byla ta limetková. Ale mango… Vždyť to jsou chcanky pro holky.“

Ne že bych to sakra nevěděl. Rozhodně to je holčičí pití a zároveň jediná věc, která mi z ní zbyla.

„A co ten dámský šátek?“

Fajn, tak mám i její šátek. Našel jsem ho včera v šatníku v předsíni a asi hodinu a půl k němu čichal, zatímco jsem do sebe házel čínské nudle z donášky. Přivonění, sousto, přivonění, sousto. A takhle jsem pokračoval, dokud nebyla krabice od jídla prázdná. A pak jsem snědl i ty nudle, co mi spadly na zem. Vidíte, kam tohle směřuje? Jsem totálně v hajzlu.

„A proč máš ten šátek na hlavě?“

Protože takhle ho nosila ona…

„Byla mi zima.“ Nadzvednu bradu. Ano, dobrá odpověď.

„A co ta zamilovaná Joni Mitchellová, co tu hraje? Co je to za sračku?“

Depresivní. Je to depresivní sračka. Nemůžu si pomoct a pořád čichám ke konci šátku, plechovku si tisknu na hrudník a pohupuju se… Pohupuju se do rytmu hudby.

„Už ani nevím, co láska znamená…,“ broukám si tiše s hlavou zakloněnou k nebi a v mysli se mi vznáší vzpomínky na ženu, kterou miluju.

Která mi chybí…

Polštář mě flákne do obličeje, srazí mi šátek z hlavy a svým holčičím pitím si poleju tu příšernou havajskou košili.

„Co je, sakra?“ Podržím kapající plechovku dál od sebe a nadzvednu se z pohovky, zatímco Caden se posadí vedle mě.

„Kámo, koukej se sebrat.“ Caden se rozhlédne po bytě. „Kdy sis tu naposledy uklízel? Smrdí to tady jako prošlý kozí sýr s nádechem“ – nasaje vzduch – „doritos.“ Možná proto, že jsem včera frustrovaně drtil doritos v ruce a jejich úlomky si tlačil do dlaně. Prostě jsem dělal cokoliv, abych aspoň chvíli nemyslel na tu bolest v srdci. Nepomohlo to. „Na pár dní odjedu z města a pak tady najdu tohle? Neoholenou, smradlavou verzi Moderního džentlmena? Co se kurva stalo?“

Všechno. Stalo se všechno, co se stát nemělo. A mělo mě napadnout, že to takhle dopadne. Kdokoliv, kdo můj sloupek čte, by dokázal uhodnout mou budoucnost neboli výsledek mého „experimentu“. Většina lidí se určitě při jeho čtení každý týden smála a říkala si: „Tohle se mu vrátí, tohle se mu strašně vrátí.“

A taky že jo. Chlapče, vrátilo se mi to.

Seznámit se s někým u hromádky psího lejna zrovna nekřičí: „Tohle je začátek nejromantičtějšího vztahu na světě.“ Jo… mohlo mě to napadnout.

Psí hovínko. Čtete správně. Lásku svého života jsem potkal u psího hovínka.

A pak jsem o ni přišel kvůli „úžasnému“ nápadu mého šéfa, který chtěl zvýšit oblibu článku.

Povzdechnu si a znovu si cucnu toho hnusu. „Rozešla se se mnou, chlape.“

Vytřeští oči a na chvilku otevře ústa, než je zase zavře, aby promyslel, jak se k tomuhle rozhovoru postaví. Vím přesně, co chce říct. Nakonec se ošije a zeptá se: „Ona to zjistila?“

Přikývnu a vím, co bude následovat. „Jo. A jestli z tebe vyleze ‚já ti to říkal‘, nakopu tě do koulí.“

Zaculí se. „A co třeba, že jsem tě varoval?“

„To je to samý.“ Svezu se na pohovku a lituju všech rozhodnutí, která jsem za poslední dva měsíce udělal.

Sedíme v tichu a tíha mojí ztráty visí ve vzduchu. Nebyla mimořádná jen pro mě; byla mimořádná i pro můj okruh přátel. Vyzařovala veselou a nevinnou energii, jíž nedokázal nikdo odolat; obzvlášť Caden, který mi tolikrát kladl na srdce, abych se přiznal, co dělám. Jenže jsem se bál, že přijdu o práci.

Sakra a bál jsem se, že přijdu o ni.

Ha, síla pohledu do minulosti, protože ten strach byl naprosto oprávněný. Caden si založí ruce do klína a vydechne.

„Zdá se, že ti zbyla jen jedna možnost. Musíš ji získat zpátky.“

Zavrtím hlavou. To se nestane. „Řekla mi, abych zalezl do svého šourku a utopil se ve vlastním spermatu. Mám pocit, že když holka chce, aby mě zabily moje nenarozený děti, asi se mnou už nebude chtít mluvit.“

„Takže to vzdáš? Takhle by se Moderní džentlmen nezachoval. Co by asi udělal?“ Caden po mně loupne pohledem. „Určitě by tady neseděl s šátkem na hlavě a neposlouchal Joni Mitchellovou.“

Ne, to by nedělal. Zkurvená persona Moderního džentlmena.

Rezignovaně řeknu: „Moderní džentlmen by v první řadě nekývnul na takhle nečestný projekt. Bože, celý ten experiment je v naprostém protikladu džentlmenského chování. Jsem debilní oxymóron.“ Dopiju plechovku. „Ne… jsem prostě jen debilní.“

„Vyvracet ti to nebudu.“ Caden ožije a podívá se na mě. „Ale, kámo. Je vidět,“ mávne rukou nad mou patetičností, „že potřebuješ, aby se k tobě vrátila. To, co teď děláš, nějak nefunguje.“

„Já vím.“ Narovnám se a promnu si obličej. „Ale vůbec se mi ji nedaří kontaktovat, takže jak to mám asi udělat?“

Caden mě s úsměvem poplácá po rameni. „Starý dobrý dvoření. Moderní přístup už na tuhle holku neplatí.“

No není tohle výrok roku? Moderní přístup na ni neplatil nikdy. Ona je vzácný druh, holka, kterou potkáte jednou za život; dokonalá žena, takže mi nezbývá než se modlit a doufat, že si u ní získám respekt a dokážu, že jsem pro ni ten pravý. A jediný.

Ptáte se, co se stalo? Umíráte zvědavostí?

Tak já vám to budu vyprávět pěkně od začátku, zatímco vy u toho budete křičet, že tohle neskončí dobře. Všichni se na chvilku zastavme, abychom si řekli: „Wesi, jsi kretén.“

Dobře?

Bezva.

A když máme tohle konečně z krku, můžeme si říct, jak se to vlastně pokazilo…

KAPITOLA DVĚ

Milý Moderní džentlmene,

nedávno jsem dostal příležitost změnit svůj život. Nebudu se patlat v detailech minulosti, ale chci za sebou nechat toho nerda, který je se mnou už od základky, a chci se stát moderním džentlmenem. Problém je, že to s holkami umím jen jako kamarád. Každá rada vítaná.

S pozdravem

Věrný přítel

Milý Věrný příteli,

zatímco si zrovna měníš boty Reebok za značku Stuart Weitzman, musím Tě seznámit se základním pravidlem, kterým se musíš řídit při komunikaci s opačným pohlavím. Tohle motto si vpal do mysli: džentlmen na ulici, alfa samec v posteli. Co to znamená? Podrž své holce dveře, ale až bude procházet, jemně ji plácni po zadku. Ukaž jí, že jsi ten čestný muž, o kterém sní, ale až se vrátíte domů, vyšukej jí mozek z hlavy.

Hodně štěstí, kolego,

Moderní džentlmen

WES

PŘED DVĚMA MĚSÍCI

„Já vám otevřu.“ Přiběhnu ke skleněným dveřím patřícím společnosti HYPE, největšímu sociálnímu médiu v zemi.

„Děkuju, Wesi. Jsi tak milý.“

„Je mi potěšením.“ Kývnu na Mary, matku kvočnu naší kanceláře, když prochází dveřmi se svou ranní kávou ze sedmého patra. Nacházíme se ve třiatřicátém poschodí, ale ona trvá na tom, že nejlepší kafe v New York City mají v sedmém. Sedmé patro nám nepatří. Je plné účetních, ovšem podle Mary kávu umí vařit nejlíp právě lidé, co pracují s čísly. Hádat se s ní o tom nebudu.

S vlastním kelímkem v ruce – černé kafe z kavárny za rohem – projdu recepcí a Esmeraldu pozdravím jen mávnutím, protože už vyřizuje telefonáty. Zdvořile se na mě usměje a zamává mi prsty.

„Wesi, kamaráde. Viděls včera ten zápas?“ zeptá se mě Terrance, když se potkáme na chodbě.

„Yanks to zabili. Ten nováček dává celý Americký lize na frak. Budu hodně překvapený, pokud tuhle sezonu nebudeme jíst hot dogy na tribuně.“

Po cestě do své kanceláře oslovím každého jménem.

„Dalilo, nové šaty?“

„Jo, jak je Dannymu? Už má po neštovicích?“

„Rose, řekni, žes nechala v kuchyňce ještě pár těch božských brownies.“

Pokud se ode mě něco naučíte, pak tohle: poznávejte lidi kolem sebe. Nikdy nevíte, komu můžete zpříjemnit den, protože bude rád, že si pamatujete střípky z jeho života.

Takhle vypadá moje ranní rutina. Obejdu lidi, pokecám s nimi, narovnám kravaty a mrknu na ty, jejichž pohled zachytím. Když dojdu ke své kanceláři, Caden už stojí u dveří s tabletem v ruce a naštvaným výrazem ve tváři. Ten kluk je workoholik, kvůli práci nemá na nic čas a třese se na pozici provozního ředitele. Ovšem to napřed musí ten současný odejít do důchodu. Takže Caden dře, nicméně zatím se mu nedostává pořádného uznání.

„Tak co tě nakrklo dneska?“ zeptám se místo pozdravu.

Civí do tabletu a ani se na mě nepodívá, ale aspoň odpoví: „Frank na dnešní dopoledne svolal kreativní poradu. Včera se mu zdál další sen.“

„Kristepane.“ Snažím se, abych neobrátil oči v sloup, jenže když někdo zmíní Frankovy sny, je to skoro nemožné. „Jakou nebohou duši si asi vybere tentokrát?“

„Kdo ví. Nikdo není v bezpečí. Vzpomínáš, jak donutil Jennifer, aby předělala všechny kvízy, protože se mu zdálo, že by měly mít jiný formát než čtverec?“

„Vzalo jí to týdny života.“

„Přesně.“ Caden zavrtí hlavou. „Má nechat členy představenstva, aby si obsah ohlídali sami, a spíš se soustředit na vedení společnosti.“

Frank není spolehlivý vůdce, ale občas dokáže překvapit zajímavým nápadem, a proto si ho tu představenstvo drží. Škoda že nic netuší o jeho „snech“.

Kdykoliv přijde do práce s rozzářeným pohledem, ve fialovém saku z mačkaného sametu a ve zlatých botách, okamžitě víte, že se chystá někomu obrátit život vzhůru nohama. Změna je podstatou naší práce. Jako přední zdroj zpráv, zábavy, životního stylu a bezduchých kvízů, které vám po pěti otázkách řeknou, které Disney princezně se nejvíc podobáte, se neustále vyvíjíme, abychom vyhověli požadavkům čtenářů. Můj sloupek pro muže se naštěstí nikdy nemění. Ptají se a já jim odpovídám. Jednoduché, populární a zatraceně dobře placené.

„V kolik je ta porada?“ Vejdu do své kanceláře a nastartuju počítač.

„Za pět minut.“

„Paráda.“ Ani se neposadím. Místo toho čapnu vlastní tablet, kafe pořád v ruce. Budu ho potřebovat. Frank si při poradách rád dává na čas. „Půjdeme teda do zasedačky?“

„Jo, proto tady na tebe čekám.“ Když vyjdeme, Caden má hlavu stále zabořenou do tabletu, ale po chodbách se pohybuje jako bůh a nikdy do ničeho nenarazí.

„Neviděls dneska ráno Romana?“ zeptám se a zastavím, abych si usrkl kávy.

„Ne, ale ozval se mi včera večer.“

„Taky ti volal?“

Caden se zachechtá. „Myslím, že snad volal každému na Manhattanu. Co to vlastně říkal?“ Caden zvedne hlavu a snaží se rozpomenout. „Něco o šesti panácích s ohněm.“

„To je jeho nový oblíbený drink, B52. Baileys, Kahlua a triple sec. Měl těch panáků šest? Když mi volal, tak byly čtyři.“

„Neměl bych se naštvat, že ti vždycky volá jako prvnímu? Mám pocit, že hraju druhý housle.“

Rozesměju se a poplácám Cadena po zádech. „Kámo, po šesti panácích s ním nechceš mluvit, věř mi. Je strašně emocionální. Ty ještě zažiješ Romana, co si ze všeho dělá srandu. Jenže já dostanu Romana, co mi brečí do telefonu.“

„Nebrečí, že ne?“ Caden se uchechtne.

„Prakticky jo.“

My o vlku a vlk za dveřmi. Když zatočíme do zasedací místnosti, Roman sedí u stolu s nasazenými slunečními brýlemi, v polo rozepnuté a lehce zmačkané bílé košili a jeho typický účes je nějaký křivý. Určitě nebyl celou noc doma – a ze strniště má skoro plnovous.

Hlavu si podpírá rukou, dokonalý obrázek nedočkavého zaměstnance. Zaskuhrá a promne si spánek. Odevzdává se temnotě. Nejde to ignorovat.

„Zábavná noc?“ zeptám se, a když plácnu tabletem o stůl, Roman se přikrčí. S Cadenem se posadíme a čekáme na další opileckou historku.

Roman dlouze vydechne a zadívá se dopředu. „Za všechno může Love Swipe, chlape.“ Při zmínce prémiové seznamovací aplikace obrátím oči v sloup. „Skončil jsem s nějakou šílenou, prsatou blondýnou, co ráda cucá palce. Teď se na ně bojím podívat.“ Nadzvedne nohu. „Sundej mi botu. Zbyly mi vůbec nějaký nehty? Pro lásku boží, řekni mi to. Potřebuju to vědět.“

Plácnu ho po noze, aby ji dal pryč. „Romane, trochu sebeúcty. Vypadáš hrozně a jsi v práci. Frank tě vyrazí, jestli se nedáš dohromady.“

Roman si posune brýle dolů a věnuje mi mrtvý pohled. „Nedělám si legraci. Celou cestu jsem šel po patách. Ta ženská mi fakt způsobila vážný zranění. Myslím, že z mých nehtů nic nezbylo. Právě teď cítím, jak mi krvácejí palce.“

„Prsty vyřešíme potom.“ Podívám se na hodinky a plácnu ho do břicha. „Narovnej se, zapni si tu košili pořádně a zastrč si ji. A sundej si ty brejle. Frank už tě má takhle plný zuby. Nemusíš mu ještě naservírovat důvod k vyhazovu.“

Jediný důvod, proč Romana ještě nevyhodili, je ten, že odvádí skvělou práci. Je to viceprezident marketingu a navzdory své neschopnosti chovat se jako dospělý dokáže dát dohromady fungující kampaň a každý rok nás udržet v černých číslech. A víc než kdokoliv jiný, i když má čtyři dny v týdnu kocovinu, ví o plusech a minusech našeho média.

„Podíváš se mi pak na ty palce?“

„Kristepane.“ Poupravím si hodinky. „Prostě se dej dohromady. Tohle jsem tě neučil. Dal sis ráno drink na kocovinu?“

Zastrčí si košili a odpoví: „Kámo, pořád mám v zadní kapse její spodní prádlo. Zatím jsem neměl šanci si dát něco na kocovinu. Nevytuhnul jsem tady v zasedačce jen proto, že mě sem Polly odvedla a sehnala mi kafe.“

Polly, Romanova asistentka, je dalším důvodem, proč ho ještě nevyhodili. Skoro každý den mu kryje záda, takže si zaslouží každý cent svého tučného ročního bonusu.

Než stihnu zareagovat, začnou se dovnitř trousit lidé následováni Frankem, který za sebou zavře. Roman se najednou narovná a začne se chovat jako profesionál, kterým je… nebo jím předstírá být.

„Dobré ráno.“ Frank se před nás postaví a zapne si fialové sako. Rozhlédne se po místnosti. Jeho bradka je delší, než by měla být, a jeho obočí moc tenké – existuje jistá vzhledová etiketa, kterou by se muži měli řídit, a Frank ji evidentně úspěšně ignoruje. Poupraví si manžety a zeptá se: „Jak jste se měli o víkendu?“

Samozřejmě na odpověď nečeká. Začne se procházet. Ovšem nechodí po šířce místnosti. Chodí kolem stolu s rukou zvednutou nad našimi hlavami, jako kdyby hrál dospělou verzi Chodí pešek okolo. Když se nad vámi ta ruka zastaví, připravte se, že váš pracovní život bude obohacen dalším z jeho hloupých nápadů.

„Hodně jsem přemýšlel o naší prezentaci na sociálních sítích a myslím, že nám něco chybí.“ A je to tady… Zastaví se za Cadenem a stiskne mu ramena. Caden je viditelně napjatý. V duchu si zapíšu, abych ho upozornil, že si má hlídat řeč těla. „Co myslíte, že to je?“

Snaživka Caden navrhne: „Víc zpravodajství?“

„Ne.“ Frank ho pustí. „To necháme na CNN.“ Dá ruce v pěst a bouchne s nimi o sebe. „Chybí nám autenticita.“ Přesune se do popředí stolu a sevře ho rukama. „Komu z vás se do práce promítá i skutečný život?“

Nikdo nezvedne ruku – což má dobrý důvod. Všichni oddělujeme osobní život od pracovního. Možná poskytuju rady a žiju podle zásad Moderního džentlmena, ale nikdy se svým čtenářům nesvěřuju s vlastními zkušenostmi. Snažím se nebýt osobní.

„Přesně!“ Frank píchne prstem do vzduchu. „Uniká nám velká příležitost. Kdo jsou lidé pracující v HYPE? Co dělají ke konci dne, když se rozloučí se svými počítači? Jaké mají koníčky? Co je zajímá? Chodí na kurzy vaření?“

Roman zamumlá: „Počítá se Love Swipe jako koníček?“

Koutkem oka vidím, jak Caden šťouchne do Romana loktem. Ten se jen uchechtne.

Frank se opět začne pohybovat po místnosti, a to s nebezpečnou vášní. Znovu krouží rukou nad našimi hlavami. „Musíme tuhle společnost polidštit, zatáhnout naše publikum do děje a ukázat lidem, že v tomhle šíleném, nepředvídatelném světě nejsou sami.“

S úlevou, že píšu jen sloupek, se uvelebím do židle a poslouchám, jak Frank žvaní o svém novém nápadu. Podle jeho entuziasmu dokážu odhadnout, jak bolestnou cestu bude někdo z mých kolegů muset podstoupit.

„Což mě přivádí k vašim novým úkolům. Je na čase být osobní… Osobní,“ zazpívá Frank vlastní verzi Let’s Get Physical. Tenhle chlap; jako kdyby si výstřední povaha Johnnyho Deppa udělala dítě se snaživou postavou Michaela Scotta ze seriálu Kancl. Rozhodně je vizionář, to ano.

Obejde místnost a je to Darla, komu položí ruku na rameno. „Darlo, tvoje videa s recepty jsou plné užitečných informací, ale chci víc. Příští měsíc vezmeš odběratele do své kuchyně a ukážeš jim plusy a minusy večerního rituálu u sporáku. Vidím zástěru, papírovou tašku s nákupem na lince a tvůj zářivý úsměv.“ Proboha, to je vlezlé. Darla přikývne a začne si dělat poznámky. Chudák.

Natáhnu si nohy a snažím se uhádnout, kdo další to schytá.

„Keithe…“ A sakra. Keith má na starost obsah pro dospělé. „Erotogenní zóny muže. Kde jsou? Co je dokáže vydráždit? A jak? Chci, abys tenhle měsíc experimentoval se svým tělem a vyzkoušel různé techniky. Prostě abys zjistil, jak funguje mužská anatomie.“ A kruci, dusím se smíchy a Keith zbledne. „Chairmane, chci, abys zpracovala stejný článek, ovšem z ženského pohledu. Zaměř se na své vzrušení a nebuď obecná. Ponoř se do toho hluboko.“

„Ponoř se do toho hluboko,“ zopakuje šeptem Roman a směje se jako pubertální idiot s kocovinou.

Frank rozdělí další tři úkoly. Jeden se týká rodokmenu a genetických testů, což mi nepřipadá tak hrozné, dokud ovšem nepožádá o fotky všech členů rodiny kvůli vizuálnímu odkazu. Další úkol se věnuje těhotenství a Frank ho udělí jediné těhotné ženě v kanceláři, Sunny. Jenže ta se ožene svými právy a HR oddělením, protože po ní chce zprávy z kontrol u doktora...

Konec ukázky

Table of Contents

copyright

titul

PROLOG

KAPITOLA JEDNA

KAPITOLA DVĚ