Kód předtuchy

Jak jasnozřivost ovlivňuje vaši budoucnost

Theresa Cheungová

Dr. Julia Mossbridgeová

Úvod: Loyd Auerbach

Předmluva: Dean Radin, PhD

EUROMEDIA

The Premonition Code

This edition first published in the UK and USA 2018

by Watkins, an imprint of Watkins Media Limited

Unit 11, Shepperton House, 89–93 Shepperton Road, London,

N1 3DF enquiries@watkinspublishing.com

Design and typography copyright © Watkins Media Limited 2018

Text copyright © Theresa Cheung and Julia Mossbridge 2018

Translation © Michaela Ponocná, 2021

ISBN 978-80-242-7175-0

Všem pozitivním lidem, kteří dokážou předvídat budoucnost a v tomto díle najdou inspiraci:  tato kniha je a od samého začátku byla pro vás.  Kéž rozkvetete ještě krásněji, než jsme doufaly,  ale budete dál spočívat svými kořeny v zemi,  aby vám poskytovala sílu, výživu a stabilitu.

Theresa Cheungová

Julia Mossbridgeová, PhD

Předmluva

Loyd Auerbach

Mnoho lidí – včetně mě samotného – se každý den snaží získat věštbu, která jim pomůže rozhodovat se v jednoduchých záležitostech, třeba jak se obléknout nebo co očekávat venku. S moudrým orákulem se můžeme radit i několikrát denně a zdá se, že nás fascinuje zjištění, co nás čeká příští den i několik dní poté. Pak se však ukáže, že takto získané odpovědi byly správné jen částečně, popřípadě špatně načasované nebo úplně mylné, a jsme překvapení nečekanými změnami v tom, co se jevilo jako jistá budoucnost. Nicméně jsme už zvyklí, že toto orákulum je v předvídání budoucnosti úspěšné pouze do jisté míry, a tak nad tím většina z nás jen pokrčí rameny.

Mluvím samozřejmě o počasí, jak nám ho předpovídají televizní a rozhlasoví moderátoři, internetové stránky i oblíbené aplikace; na základě meteorologických prognóz se k nám tak dostávají údaje o tom, jaké povětrnostní podmínky budou panovat v budoucích hodinách, dnech a dokonce i týdnech.

Lidé rádi plánují, takže přirozeně chceme vědět, co máme očekávat, pokud jde o počasí, které tolika různými způsoby ovlivňuje náš každodenní život. To, že meteorologie někdy dokáže být velmi přesná, zatímco jindy jí předvídání budoucnosti naprosto nevychází, neboť počasí na Zemi ovlivňují nečekané či dosud nepoznané proměnné, lze snadno přirovnat k někdy přesným, ale často nesprávným informacím o budoucnosti, jež lidem – ať už profesionálním jasnovidcům či průměrným jedincům – přináší prekognice.

To neznamená, že tyto informace – i když se třeba ukáže, že jsou nesprávné – nejsou užitečné; jen se výsledek, tedy předpovězená budoucnost, neodehrál tak, jak to prezentovala předtucha, předpověď či prognóza. Abych parafrázoval Yodu, velmistra řádu Jedi (jelikož Julia, Theresa i já jsme v srdci všichni Jediové): „Budoucnost je vždy v pohybu.“

Když jsem před lety poprvé narazil na jméno Julie Mossbridgeové, nemohl jsem předvídat události, jež nakonec vedly k tomu, že mě požádala, zda bych nenapsal předmluvu k této báječné knize. Byť si nevzpomínám, v kterém roce to přesně bylo, pamatuji si, že mi její jméno uvázlo v paměti, protože jsem si – když jsem objevil a přečetl si první z jejích pojednání na téma parapsychologie – všiml, že Julia působí na mé alma mater, Severozápadní univerzitě, což mě přimělo k úsměvu. Její výzkum mi připadal nejen zajímavý, ale i podnětný.

Poprvé jsem si s Julií doopravdy popovídal v roce 2014 na kongresu Parapsychologické asociace v kalifornském Concordu (kde jsem měl na starosti finanční a společenský úspěch celé akce). Okamžitě se mi zalíbila svým chováním a živostí (rozhodně tomu napomohla i skutečnost, že pozitivně okomentovala mou „energii“). Ještě předtím jsem četl několik jejích pojednání, jež na mne vždy zapůsobila popisovaným výzkumem a způsobem uvažování. Víc času jsme pak spolu strávili v roce 2017, kdy jsme se vydali na akci „Psi College“ v Port Townsendu ve státě Washington, které jsme se účastnili a kterou pořádali dva mí dobří přátelé, jasnovidka a médium Ankhasha Amentiová a lektor parapsychologie Neil McNeill. Juliina prezentace na téma času byla pro všechny včetně mě fascinující.

Theresa Cheungová mě kontaktovala před pár lety kvůli interview pro svůj blog a populární autorskou stránku na Facebooku. Již téměř dvě desítky let píše knihy a encyklopedie zaměřené na duchovní oblast, jež jsou bestsellery – některé o mém oblíbeném tématu, paranormálních jevech –, a na své stránce nepřestává uveřejňovat příspěvky o mé práci a mých knihách.

Tato publikace přináší vědecké bádání, zkušenosti a myšlení Julie Mossbridgeové v kombinaci s úžasnými příběhy Theresy Cheungové, které jí posílají čtenáři, a jejím duchovním úhlem pohledu a touhou spisovatelky je zajistit, aby výzkum dr. Mossbridgeové, dříve skrytý v akademických časopisech, snadno pochopila spíše běžná než specializovaná čtenářská obec. Je to podmanivé spojení vědy a duchovnosti. Kromě toho však také uvidíte jejich zanícení pro témata času a prekognice. Ta se čím dál častěji objevuje v parapsychologických diskusích, neboť někteří z našich kolegů přišli s myšlenkou, že řada způsobů mimosmyslového vnímání – ne-li všechny – představuje jistou formu prekognice.

Jestliže jste jako většina lidí, které fascinuje, co pro nás chystá budoucnost, pak si tuto knihu užijete a hodně toho z ní získáte. Předvídám, že se možná i naučíte pár věcí (ale nedejte se tímto prohlášením odradit od čtení!)

http://www.parapsych.org/users/profparanormal/profile.aspx

Úvod

Dean Radin, PhD,

vedoucí vědecký pracovník, Institut noetických věd

Staré mraky

Britský fyzik William Thomson, známý též jako lord Kelvin, přednášel 1. dubna 1900 v Královské společnosti v Londýně, založené roku 1660, což byla v té době nejvýznamnější vědecká organizace na světě. Lord Kelvin prohlásil, že jeho obor je tak úspěšný v objasňování tajemství vesmíru, že fyzika je prakticky vzato kompletní.

Kompletní, tedy až na dva – jak se vyjádřil – „malé mraky“. Měl tím na mysli dva jevy, jež ve fyzice zůstávaly záhadou. Tyto mraky byly známé jako „světélkující éter“ a „ultrafialová katastrofa“. Oba se týkaly fyzikálních vlastností světla, které ani ty nejlepší fyzikální teorie té doby dosud neuměly vysvětlit. Oba mraky byly pokládány za nevýznamné záležitosti, jež budou brzy odstraněny – buď vědci zjistí, že ve skutečnosti nepředstavují žádný problém, nejspíš vzhledem k mylným interpretacím údajů o experimentech, nebo se tyto problémy nakonec vysvětlí po drobných úpravách existujících teorií.

Osm měsíců nato německý fyzik Max Planck navrhl radikální řešení jednoho z „mraků“ lorda Kelvina. Jeho myšlenka znamenala počátek kvantové teorie, jež změnila svět, neboť podnítila rozvoj moderní elektroniky, počítačů, komunikace a konečně i celého informačního věku. O pár let později Albert Einstein vysvětlil onen druhý „mrak“ stejně radikální představou, z níž vzešla teorie relativity. Einsteinovy myšlenky změnily svět tím, že nás uvedly do atomového věku. Získání lepšího chápání těchto dvou mraků v obou případech zcela přehodnotilo naše domněnky o povaze času a prostoru, což na oplátku vedlo ke změnám v technologiích, ekonomice, politice, rovnováze moci – prakticky ve všem.

Planckovy a Einsteinovy myšlenky se objevily jako blesk z čistého nebe a obě byly celá léta předmětem prudkých diskusí, než byly konečně přijaty. Dnes říkáme fyzice z časů lorda Kelvina „klasická fyzika“ a považujeme ji za zvláštní případ komplexnějšího chápání hmotného světa. Běžně pojímané představy času a prostoru již nejsou brány jako evidentní, nezpochybnitelné pravdy. Místo toho je pokládáme za dokonale flexibilní vztahy.

Někteří vědci v současnosti tvrdí (s toutéž nemístnou sebejistotou, jakou projevoval lord Kelvin), že již rozumíme prakticky všemu, co lze o hmotném světě znát. Jsou přesvědčeni, že vědí, co je a co není možné. Prekognice je pro ně rozhodně nemožná, jelikož dnešní teorie takový nesmysl nepřipouštějí. I někteří filozofové se domnívají, že prekognice není možná, neboť zastávají názor, že představa poznání budoucnosti je logicky nekonzistentní.

Tito vědci a učenci zapomínají na to, že naše teorie o realitě jsou vždy provizorní. Vysokoškolské učebnice se každých pár let vydávají v nové, revidované podobě, protože naše chápání reality se neustále vyvíjí. Na okrajích známého číhají tucty mraků, anomálií a záhad a za jeho hranicemi existuje téměř nekonečné množství rébusů. Někdy se zjistí, že dané anomálie jsou chyby, avšak vytrvalé mraky – zejména pak lidské zkušenosti zaznamenávané v průběhu historie a napříč kulturami – jsou projevem toho, že něco na našem současném chápání reality je vážně v nepořádku.

Stejně jako dva mraky lorda Kelvina nebylo možné vysvětlit drobnými změnami fyziky devatenáctého století, tak když se konečně zaměříme na řádné vysvětlení prekognice a dalších paranormálních jevů, naše chápání reality a fungování samotné civilizace pravděpodobně projde radikálními změnami.

Nové mraky

Dnes známe dva nové mraky, qualia a kvanta. Ten první se týká povahy vědomí, zatímco ten druhý představuje nečekaný následek spojený s divokou myšlenkou Maxe Plancka. Qualia se vztahují k záměrnému uvědomění a kvanta ke zjištění, že na kvantové stupnici jsou předměty dokonale citlivé vůči pozorování. Oba tyto mraky vyvolávají otázky ohledně role vědomí v hmotném světě a oba představují velkou výzvu vědeckému paradigmatu materialismu – tedy předpokladu, že hmota je základem všeho, včetně mysli.

Většina vědců se učí, že synonymem vědy je materialismus. V důsledku toho se mnozí domnívají, že qualia a kvanta nakonec vůbec nepředstavují problém. Oba tyto mraky jsou vnímány jako aspekty reality, jež se jakýmsi magickým způsobem vynořují z hmotného světa. Vědci si tudíž stejně jako lord Kelvin představují, že nakonec tyto dva „mraky vědomí“ dokonale pochopíme z běžného, materiálního hlediska.

Má to však háček: čím dál více důkazů naznačuje, že tento předpoklad je mylný. Namísto nadýchaných obláčků, které se rozplynou ve světle existujících teorií, to jsou s mnohem větší pravděpodobností bouřková mračna věstící nadcházející superbouře. Stojí v čele spousty souvisejících, čím dál provokativnějších mraků, jež zahrnují povahu geniality, učence, prožitky blízkosti smrti, schopnost fungovat jako médium, channelling, případy reinkarnace, paranormální jevy a mystické zážitky. Nikdo nepochybuje o tom, že mezi námi jsou géniové a učenci, avšak vysvětlení existence takových lidí zůstává naprostou záhadou a interpretace těch ostatních běžně zaznamenávaných jevů jsou považovány za vysoce kontroverzní, neboť nejsou vysvětleny materialistickými pojmy.

Jestliže tedy materialismus nedokáže vysvětlit qualia a kvanta, co je toho schopno? Při vývoji nových vysvětlujících rámců je důležité zajistit, abychom lehkovážně nezahodili dříve užitečné myšlenky, aniž budeme mít k dispozici něco lepšího, co by je nahradilo. Někteří vědci skutečně vyjadřují obavy, že se objeví nové paradigma, které je přinutí zbavit se učebnic, na něž se tak dlouho spoléhali (nebo je sami napsali!). Není nikterak překvapivé, že existuje silný odpor k zavržení vědomostí, jež tvořily základy vaší kariéry a pohledu na svět. Proto potřebujeme rámec, který tento strach nebude podporovat.

Potřebujeme takový způsob uvažování o realitě, jenž připouští a dokonce předvídá všechny anomálie spojené s vědomím, včetně prekognice. Naštěstí takový způsob existuje a vyžaduje pouze jediné přizpůsobení našich existujících domněnek. Místo abychom považovali vědomí za vedlejší účinek mozkové aktivity, pokládáme ho za základní – dokonce ještě základnější, než je sám hmotný svět. Filozofové diskutují o této myšlence již tisíce let; nazývá se idealismus.

Abychom ilustrovali, jak je tento jednoduchý posun v pohledu na svět kompatibilní s existujícím vědeckým paradigmatem, představte si akademické disciplíny uspořádané jako horizontální řezy pyramidou. Spodní vrstvu pyramidy tvoří – v souladu s materialistickou doktrínou – fyzikální svět. Nad touto vrstvou je chemie. Nad ní biologie, pak neurovědy a úplně nahoře spočívá psychologie. Materialismus tvrdí, že někde v horní části této pyramidy se objevuje záměrné uvědomění, podobně jako se biologie vynořuje z chemie a chemie z fyziky. Základní prvky v každé vrstvě pyramidy vědomostí pronikají do všech vrstev nad ní. Například, elektrony jsou klíčovými pojmy ve fyzice, existují však také v mnoha nových formách v chemii, biologii, neurovědě, atd. Na základě tohoto modelu je těžké představit si, jak lze něco tak prchavého jako vědomí – jež spočívá na vrcholu pyramidy znalostí, koncepčně velmi daleko od fyziky – chápat prostřednictvím času a prostoru.

Měli bychom poukázat na to, že kvantová fyzika, která se nachází na samém spodku fyzikální vrstvy, by připustila existenci spojení a událostí, odehrávajících se mimo čas a prostor, avšak většina současných neurovědců zastává názor, že hluboká fyzika není pro pochopení fungování mozku relevantní. Jak bude disciplína kvantové biologie postupně zrát, možná bude objeven důkaz podporující existenci „kvantového mozku“ a to pootevře dveře myšlence vědomí fungujícího mimo čas a prostor. Kvantový mozek však stále má jeden velký problém: nevysvětluje qualia – tedy subjektivní uvědomění. Proto čím dál vyšší počet vědců a učenců začíná přijímat myšlenku, že bdělé uvědomění je základní vlastností tkaniva reality. Nepovstává z nižších rovin. Prostě je.

Mějme to na paměti a pojďme upravit naši pyramidu vědomostí přidáním nové spodní vrstvy. Nazvěme ji uvědomění. Tuto novou vrstvu si lze představit jako prehistorickou prvotní hmotu, která předchází – tedy je nadřazená – fyzice, a to včetně představ o času, prostoru, hmotě a energii. Z tohoto základního uvědomění povstává veškerá fyzika, jak ji známe dnes, včetně fyziky kvantové, takže celá vysvětlující moc materialismu zůstává pro všechny vrstvy nad ní nedotčená. Navíc, stejně jako elektrony pronikají do všech vrstev nad fyzikou, nyní vidíme, že i vědomí prostupuje vše nad sebou, tedy také mozek. Jinými slovy, v rámci tohoto názoru hmota nevytváří mysl, nýbrž spíše mysl (nebo obecněji, vědomí) vytváří hmotu.

A jelikož vědomí, o němž uvažujeme, předchází čas a prostor, géniové, učenci a paranormální jevy už zničehonic nejsou podivnými anomáliemi. Začínají dávat smysl, protože všechny tyto výjimečné formy vědomí mají něco společného – zdá se, že nejsou svázané všedními omezeními času a prostoru.

Zatím je příliš brzy na to, abychom řekli, kdy přesně věda přijme vědomí jako základní aspekt reality. Zdá se však jisté, že k tomu dojde. Až si přečtete tuto poučnou knihu, možná budete schopní s pomocí prekognice nahlédnout do budoucnosti a určit den, kdy se všechno změní.

28. března 2018

www.deanradin.org

První část

NÁVRAT DO BUDOUCNOSTI

PRVNÍ KAPITOLA

Předbíháme se

„Neb nahlédl jsem do budoucnosti, tam, kam až oko mohlo zřít, spatřil jsem vizi světa a všechen div,  jenž se chystá být.“

Alfred Tennyson

„Změna je zákon života. A ti, kdo se dívají jen  do minulosti či do přítomnosti, určitě propásnou budoucnost.“

John F. Kennedy

Představte si, že se píše rok 2035 a vy si jdete vybrat nové auto. Po testovací jízdě – vůz má samozřejmě alternativní pohon, jehož jediným vedlejším produktem je voda – následuje schůzka s vaší pozitivně prekognitivní prodejkyní. Musíte pár minut počkat, protože jí ještě neskončila hodina meditace. Mezitím si prohlížíte diplomy na zdi její kanceláře. „Nejlepší prekognitivní odhad dopravních schémat, 2021“, „Kouč pozitivní prekognice roku 2028, 2034“, „Nejvíce odvrácených stažení airbagů z oběhu, oblast Západní Kanadifornie 2033“, „Síň slávy pozitivních prekogů, 2019–2035“. Jste plní radostného vzrušení, ale i nervozity. Opravdu chcete, aby ten vůz schválila. Moc se vám líbí; sám se řídí a mobilní holografický teleport má to nejvyšší rozlišení, jaké jste kdy viděli. Už se nemůžete dočkat, až v něm budete pořádat večírky po celé zemi, za účasti příslušníků společenské smetánky, živých i mrtvých. Přesto je jasné, že si ho nebudete moct koupit, pokud vám prodejkyně řekne, že by vás to auto ohrozilo na životě. Firma to nedovolí; nebylo by to dobré pro její statistiky. Čekáte a poklepáváte svými bionickými ukazováčky do sloupků stojanu houpací sítě, která se jemně pohupuje tam a zpátky.

Zacinká zvonkohra a je tady: vyskočila z houpací sítě a stojí před vámi. Je trochu neupravená, ale přátelská. „Á, to jste vy. Dobrý den! Ano, auto je v pořádku. Viděla jsem to dneska ráno ve sprše. Užijete si s ním spoustu zábavy. Zaveze vás na různá místa. Klidně do toho jděte. Samozřejmě si nemůžu být jistá, že vás na sto procent nepotká žádná nehoda, ale bez záruky vám můžu říct, že jsem neviděla nic vážného. Dneska ráno jsem ještě před vaším příchodem dodělala všechny papíry. A teď si to běžte užít!“ Podá vám štos lejster a můžete jít. Jste plní radostného vzrušení a stejně tak její společnost. Od té doby, co pro ni začala pracovat, měla jejich auta za poslední tři roky pouze tři nehody. To není špatné.

Jistě, tento příběh je vysoce spekulativní, je to však směr, kterým se podle nás bude svět ubírat, jakmile prekognice začne být považována za normální a svět si uvědomí, že ovládnutí její moci může mít za následek obrovský zlom; dokáže pozitivně změnit všechny stránky našeho života. Jak bychom se k tomu mohli dopracovat? A jaká věda podporuje možnost o tom vůbec uvažovat?

Inu, začíná to u vás a vaší ochoty podílet se na možná největším vědeckém experimentu ohledně prekognice, o jaký se kdy kdo pokusil. Ale to předbíháme. Musíme toho spoustu probrat – od vědy zabývající se časem a prekognicí přes její praktickou výuku až k pochopení etiky a životních změn, k nimž dochází v důsledku jejího každodenního používání.

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva

Úvod

První část NÁVRAT DO BUDOUCNOSTI

PRVNÍ KAPITOLA Předbíháme se