Text © Ladislav Špaček, 2013, 2021

All rights reserved

Photo © Nadežda Ťavodová, 2013, 2021

Cover Photo © Robert Tichý, 2021

ISBN 978-80-242-7507-9

ÚVODEM

Etiketa... to slovo zní dnes někomu možná trochu zastarale. Představíme si ctihodného ceremoniáře prezidenta Masaryka Jiřího Gutha-Jarkovského, jak se vztyčeným prstem mentoruje a volá po dobrých mravech, a říkáme si – co nám může tenhle upjatý pán, který formuloval základy společenského chování před sto lety, ještě říct? Ale to je omyl – etiketa je navýsost aktuální a nezbytná potřeba společenského, osobního a profesního úspěchu. Manažer, který se neumí obléct přiměřeně situaci a prostředí, který se neumí správně představit, podat či přijmout ruku, který neumí konverzovat tak, aby byl příjemným společníkem, který při obědě sní obchodnímu partnerovi jeho pečivo, protože neví, který talířek s pečivem je jeho, který prezentuje tak, že obecenstvo po pěti minutách usne, nemůže být úspěšný.

Tato kniha by měla být dobrým rádcem a průvodcem po všech situacích, které mohou manažera, makléře, finančního poradce nebo obchodního zástupce v profesním a společenském životě potkat. Seznámíme se s pravidly chování v byznysu a ve společnosti, zjistíme, jaké je nejvhodnější oblečení pro obchodní i společenské příležitosti, jak se správně představit, komu ruku nabídnout a čí ruku přijmout, jak správně stolovat, v čem spočívá tajemství úspěšné prezentace nebo jak přesvědčivě obhájit dobré jméno firmy v médiích. Dobrý manažer roste příležitostmi. Abyste je mohli využít, potřebujete spolehlivého průvodce; držíte ho v ruce. Neočekávejte ovšem, že přečtením knihy získáte erudici pro špičkovou pozici ve firemním managementu. Tu si budete muset vybudovat sami, ale tato kniha vám v tom pomůže, provede vás úskalími nejistoty a hledání, dá vám dostatek informací k tomu, abyste našli cestu k úspěchu.

BYZNYS ETIKETA

ETIKETA V PROMĚNÁCH ČASU

ETIKETA JE PŘEDPOKLAD ÚSPĚCHU V PROFESI I OSOBNÍM ŽIVOTĚ

Člověk je tvor společenský a pohybuje se ve společnosti jiných lidí od narození do smrti. A etiketa je soubor norem, které se historicky vytvořily tak, jak se utvářela lidská společnost, aby pomáhaly obrušovat hrany, o které bychom se v mnohačetném lidském setkávání vzájemně zraňovali.

Pracuji pro desítky společností světových jmen a vidím před sebou mladé muže a ženy na prahu jejich životní kariéry. Vidím, jak mladý muž kolem třiceti dokonale rozumí autům nebo počítačům a tato znalost ho katapultovala do pozice obchodního ředitele firmy. A tento mladičký obchodní ředitel, který byl dosud v nejlepší restauraci v pizzerii v okresním městě, letí do Londýna na obchodní večeři, při které má uzavřít byznys v hodnotě třeba šedesáti milionů liber. Začíná přemýšlet: „Jaký oblek si mám vzít, musím mít černý, nebo stačí šedý? Musím mít šněrovací boty, nebo stačí moje pohodlné mokasíny? Budu umět představit svoji partnerku? Budeme čtyři, kdo začíná? A což teprve prostřený stůl, sady příborů, sklenic, nádobí, tady jsou ty kleštičky na ty… ,svině klouzavý‘, který rohlík je můj, ten vpravo, nebo ten vlevo…?“

Uznejte, že zahájit obchodní večeři tím, že sním rohlík svému partnerovi, to není, pravda, šťastný začátek. A můj obchodní partner, Angličan, který v té restauraci prakticky bydlí, protože tam chodí odmalička, si říká buď: „Ó, to je noblesní společník! Jak je bezvadně oblečen, jak perfektně představil svoji partnerku a jak dokonale stoluje, ale hlavně, jak nenuceně konverzuje, protože to všechno tady na stole je pro něj naprostá samozřejmost. Tak s takovým partnerem se chci setkávat co nejčastěji.“ Anebo si taky může říct: „To je ale buran, odkud ten chlap přijel? Co to má na sobě? Neuměl ani představit svoji společnici, snědl mi rohlík… ne, s takovým člověkem se vážně nechci už nikdy vidět a raději to setkání ukončím co nejdřív.“ A náš mladý manažer nemá ani příležitost předvést svému společníkovi, jak dokonale rozumí těm počítačům nebo autům, kvůli kterým přijel, protože jeho partner s ním nebude chtít sedět u stolu. Nabídka produktů a služeb na trhu je natolik široká a pestrá, že si klient může vybrat milejšího obchodního partnera, zběhlejšího v konverzaci, stolování a společenském chování.

Důležité kritérium pro rozhodování, kterou firmu si nakonec vyberu, je, jak příjemná bude půlhodinka při kávě nebo hodina při obědě, kterou se svým obchodním partnerem strávím. Jedině zdvořilostí, vybraným chováním a znalostí pravidel etikety získáváme komparativní výhodu oproti ostatním konkurentům.

ETIKETA ODRÁŽÍ VZTAHY MEZI LIDMI, PROTO SE PROMĚŇUJE

Vztahy mezi lidmi nejsou v lidských dějinách neměnné, proměňují se a vyvíjejí. Vyvíjí se celá lidská společnost a tak, jak se mění její hodnoty a preference, mění se i pravidla pro vztahy mezi lidmi. Etiketa není Pythagorova věta, která platí dva a půl tisíce let stále stejně, a to jak v Saúdské Arábii, tak v Británii. Přesto od počátků lidstva jsou některé hodnoty pevné a neměnné – třeba úcta ke stáří, ochrana žen a nedotknutelnost dětí. Ale kromě těchto základních kamenů, na kterých stojí civilizační hodnoty všech národů, států nebo náboženství, se celé spektrum lidských vztahů proměňuje podobně jako právo, ekonomické systémy, móda a estetická kritéria.

JAK SE PROMĚNILA ETIKETA OD DOBY KLASIKA JIŘÍHO GUTHA-JARKOVSKÉHO

Když se mne lidé ptají, kde hledat vzory pro obnovení kultury společenského chování po desetiletích neúcty k jejím pravidlům, musím upozornit, že nemusíme pátrat v zahraničí. My přece máme bohaté kořeny etikety z doby první republiky, položil je Jiří Guth-Jarkovský a jeho dědictví si musíme vážit. Ale pozor, jeho normy jsou sto let staré, Guth-Jarkovský je legenda a legendy patří do historie. Jiná byla role ženy v jeho době, jiné bylo postavení dětí, jinak vypadal prvorepublikový podnikatel a jinak vypadá dnešní manažer. Etiketa se vyvíjí a od doby Gutha-Jarkovského prošla společnost – a tedy i etiketa – velkou proměnou. Žena má stejné postavení jako muž, moderní společnost oplývá širokým spektrem společenského života, změnilo se oblékání, chování, společenské akce, vztahy na pracovištích. Přibyla řada nových prostředí, ve kterých se musí soudobý člověk orientovat. Současné knihy o etiketě už musejí zahrnovat kapitoly, jak se chovat na jachtě a na golfu, na hromadných zájezdech do zahraničí, jak korespondovat e-mailem a esemeskami, jak komunikovat online, jak se obléci na garden party, co znamená dress code smart casual. Etiketa se musí „updatovat“, podobně jako jazykovědci musejí do pravidel gramatiky a pravopisu vnášet to, co přináší moderní doba – přejatá slova z jazyka výpočetní techniky, větší úspornost vyjadřování, vyšší toleranci k odchylkám od tradiční normy –, jinak by jejich příručky ztratily kontakt se současným životem. Už nebudeme trvat na fraku nebo na kravatě v restauraci a na večírku, protože život si vynutil změny.

CO SE DNES MĚNÍ A PROČ, CO NÁM ZŮSTALO Z DŘÍVĚJŠÍCH TRADIC, CO VYMIZELO

Někdo hovoří o úpadku mravů, mnozí jsou pesimisté, když hodnotí současný stav chování mezi lidmi. „Dnešní mládež je nevychovaná, mlaská při jídle, nevstane, když vstoupí dospělý, skáče do řeči a nemá k ničemu úctu.“ Nepřipomíná vám to něco? Tyto povzdechy jsem slyšel už od svého otce a ten je jistě slyšel od mého dědečka. O svém synovi si to myslím taky. Ta slova pronesl Aristotelés ve 4. století před naším letopočtem… Stejně jako jazyk nebo móda i etiketa spěje k jistému zjednodušování, k větší ležérnosti. Už nenosíme složité fraky, ale běžný oblek nebo smoking, muži odložili vesty, dvouřadové obleky, psí dečky, hodinky na řetízku, šle, podvazky na ponožky, klobouky. Seznamování je jednodušší, žena už nemusí – tak jako ve staré Anglii – dát ze vzdálenosti několika metrů úklonou hlavy muži svolení, že ji smí pozdravit. Manažerka může pozvat na oběd obchodního partnera, a může za něj dokonce zaplatit; to je skvělý pokrok, který muži rádi ocení.

Co nám zůstalo, je galantní chování vůči ženám (i když americké rovnostářství s feministickými prvky by nás rádo připravilo i o tuto tisíciletou tradici), a zejména nejvyšší pravidla etikety, to je ohleduplnost, empatie, takt. Pravidla se mohou měnit, ale tyto tři základní hodnoty etikety budou stát vždy nad nimi.

Americká básnířka Ella Wheeler-Wilcoxová píše na začátku 20. století:„Etiketa je jen jiné jméno pro laskavou mysl. Člověk, který by řekl: ,Neznám etikety,‘ ani si neuvědomuje, že vlastně praví: ,Neznám zdvořilosti ke svým bližním.‘ Avšak naštěstí je stále mnoho lidí dychtivých pomoci jinému a prokazovati drobné zdvořilosti, jež zahřívají srdce a povzbuzují ochablého ducha. Etiketa a zdvořilost jsou slova souzvučná.“

MODERNÍ POJETÍ ETIKETY – NESMÍ NÁS SVAZOVAT, ALE OSVOBOZOVAT

Mnozí lidé považují etiketu za svazující soubor protokolárních norem, který nás omezuje. Naopak, znalost pravidel etikety nás osvobozuje a dává nám příležitost se projevovat přirozeně. Když usedám ke stolu s člověkem, který neumí pořádně stolovat a nemá vytvořeny společenské návyky, vidím na něm, jak je nervózní. Neví, jak sedět, co s ubrouskem, co s rukama, jak držet příbor, sklenici, jak jíst to či ono, co se smí a co ne. Kde je pak lehkost konverzace, volnost v chování? Já na pravidla stolování naopak vůbec nemyslím, mám je zažita tak, že s naprostou samozřejmostí beru do ruky příbor, sklenice nebo ubrousek a mohu se plně věnovat okouzlování svého protějšku, ať už je to předmět mého obchodního, nebo čistě privátního zájmu... Mohu se chovat díky znalosti pravidel stolování naprosto uvolněně a nenuceně.

Znám-li pravidla, a to platí o jakékoli životní situaci, třeba o návštěvě exotické země nebo řízení auta, mohu se chovat uvolněně a přirozeně.

SLUŠNOST JE ČLOVĚKU VROZENÁ, ZDVOŘILOSTI SE MUSÍME UČIT

Jiří Guth-Jarkovský řekl, že slušnost je člověku vrozená, zdvořilosti se musíme učit. Ano, slušnost je elementární výbava z doby raného dětství, z rodinné výchovy, ze školy, z odezírání chování jiných ve společenském styku. Zdvořilostí myslí Guth-Jarkovský vyšší stupeň poznání norem etikety. I například pokrývač, který nikdy nenavštěvoval žádný kurz společenského chování, by měl v tramvaji uvolnit místo starší ženě. Začíná to už na pískovišti – už tam vidíme, které dítě bude mít ostré lokty v životě a které bude řešit konflikty konsenzem a pozitivně. A taky vidíme, jak je maminky vedou. Jak jedna říká: „Nepůjčuj mu ten kyblíček, má mít svůj!“ a druhá řekne: „Půjč mu ten kyblíček, ty si s ním teď přece nehraješ.“ Nastupoval jsem do tramvaje a přede mnou už stála na schůdcích maminka s asi šestiletým chlapcem. Vedlejšími dveřmi nastupoval starý dědeček o holi a já jsem si všiml, že v tramvaji je jediné volné místo. Vtom slyším, jak maminka šeptá chlapečkovi: „Rychle, rychle!“, tedy ať ti to místo ten dědeček nezasedne... Nepřeji té mamince nic zlého, ale předpokládám, že její syn jí tu bezohlednost, ke které ho vede, jednou vrátí.

Pro návštěvníky společenských akcí, pro politiky nebo manažery, kteří jednají se svými partnery doma i v zahraničí, je pouhá slušnost málo, ti musejí postoupit o stupeň výš, ke zdvořilosti. Proto se musíme v etiketě vzdělávat jako v každém jiném oboru, a tento je navíc důležitý v každém okamžiku našeho života.

CO SE ZMĚNILO V POSLEDNÍCH DESETI LETECH?

- přestává se nosit vesta k obleku

- téměř vymizela dvouřadová saka, kdysi dominující prvek pánského šatníku

- kravata už není nutná ani do dobré restaurace, na večírky, do malého divadla

- už neplatí, že dokonalý muž musí být hladce oholen

- ženy vyrážejí do společnosti stále častěji bez punčoch

- pánské džíny už nejsou tabu na večírky, muzikály, lehčí múzu

- i v interiérech muži mohou mít šály (čepice ovšem ne)

- manžetové knoflíčky se už nemusejí nosit jen ke kravatě

- odvážnější muži provokují barevnými ponožkami i k obleku

- i ženy zvou muže na večeře, ba dokonce i zaplatí

- praktické šle byly nahrazeny páskem

- některé ženy nevyžadují galantnost ze strany mužů

- neformální oděvy převažují nad obleky

- snižuje se počet společenských akcí ve smokingu a dlouhých šatech

- klasické kabáty, převlečníky a pláště jsou nahrazovány prošívanými bundami

- outdoorový a casual outfit se stává univerzálním pro veškeré akce během dne

ETIKETA, PŘEDPOKLAD ÚSPĚCHU

Etiketa v tradičním pojetí znamenala nekonečný soubor předpisů a pravidel, která museli účastníci společenských akcí dodržovat, aby byli považováni za ctihodné dámy a gentlemany. V průběhu 20. století se protokol a etiketa zjednodušovaly a spěly ke stále větší uvolněnosti a neformálnosti. Změnilo se oblékání – ve druhé polovině století muži odložili fraky a ženy krinolíny a šaty s „honzíkem“ na zadní části těla. Nejvyšší variantou večerního oblečení se stal smoking, vlastně prostý oblek s lesklými klopami, a splývavá přirozená večerní toaleta. Vymizely žakety, stresemanny, muži začali odkládat šle, vesty, dvouřadové obleky. Jak vypadal velkouzenář za první republiky a jak vypadá manažer nadnárodní firmy dnes? Rozdíl je nebetyčný. Ale nemusíme chodit tak daleko, vzpomeňme, jak vypadal podnikatel na počátku devadesátých let: bílé ponožky, fialové sako, mokasíny se střapečky, ohrnuté rukávy saka... Tahle uniforma brzy vzala za své.

Kontakty s Evropou nás zakrátko naučily, jak by měl vypadat manažer, aby nebudil posměch, ale důvěru a byl respektovaný u klientů a veřejnosti. Oblékání bylo to první, co se v podnikatelském světě zlepšilo. Muži si záhy osvojili základy dress code a začali se přizpůsobovat vyspělým zemím. Dnešní manažer si v ničem nezadá se svým protějškem z Říma, Paříže nebo Londýna, má perfektní oblek, skvělou košili, značkovou kravatu, dobré boty.

Horší to bylo s kontaktními situacemi, kdy se lidé potkávají, zdraví se, představují se, podávají si ruce a konverzují. Ale i v této oblasti nás život naučil jisté zběhlosti. Častá frekvence byznys kontaktů a společenských styků vedly ke zdokonalování dovedností při kontaktních situacích. Za časů našich rodičů bylo společenských příležitostí málo. Dnes má každý manažer spoustu příležitostí se seznámit, představit se, podat někomu ruku.

Nejobtížnější oblastí etikety zůstalo stolování. To proto, že z devadesáti procent stolujeme doma, tedy tam, kde se tradují rodinné zvyky, které jsme zdědili po svých předcích. Naučili jsme se držet příbor od svých rodičů, ti od našich dědečků a babiček – a ti přece v mládí ještě jedli lžící... A když s touto rodinnou výbavou jedeme do Londýna na obchodní večeři, může se snadno stát, že v prvním kole prohrajeme. Málokdo chce sedět u stolu s člověkem, který srká polévku, drží příbor jako tužku, sklenici uchopí za tělo místo za stopku, dá si ubrousek za krk, přesně tak, jak to činil jeho dědeček. Pak se nemůžeme divit, že si zahraniční klient vybere distingovanějšího a příjemnějšího dodavatele produktu nebo služby, nabídka na trhu je přece obrovská. Nedělejme si iluze, že ohromíme klienta výjimečností své nabídky, portfolio produktů a služeb je standardizované, všechny nabídky jsou v podstatě stejné, liší se v nepostřehnutelných detailech, konkurence je obrovská a klient si může vybrat z mnoha možností. To hlavní, čím si můžeme klienta získat, není obsah naší nabídky, ta je přece podobná jako nabídky ostatních firem, ale osobní kouzlo, příjemné vystupování, šarm a nenucené chování. Pokud klienta přesvědčíme, že jsme natolik sympatickými společníky, že se bude těšit na další setkání s námi, máme vyhráno; nabídka je vedlejší, důležitější je osobní vztah, který se nám podaří vytvořit. „Slušnost nic nestojí, ale může přinést velké zisky jak jednotlivci, tak firmě,“ prohlásil americký milionář B. C. Forbes.

Konec ukázky

Table of Contents

ÚVODEM

BYZNYS ETIKETA

ETIKETA V PROMĚNÁCH ČASU

ETIKETA, PŘEDPOKLAD ÚSPĚCHU