JOTA / 2020

..

© Jana a Daniel Urbanovi, 2019

© Nakladatelství Jota, s. r. o., 2020

ISBN epub 978-80-7565-668-1

..

Knihu věnujeme všem, kteří nám s cestami pomáhají. Našim dětem a rodičům. A také všem snílkům, kteří se rozhodnou splnit si své sny, ať už jsou jakékoliv.

..

Člověk se musí nejdříve probudit, aby si mohl plnit svoje sny.

Předmluva

Jana Urbanová a Daniel Urban. Víte, je spousta lidí, kteří cestují. Mezi nimi je hodně jedinců, kteří někam a před něčím utíkají. Dále je veliká skupina těch, kteří cestují kvůli tomu, že se chtějí na někoho vytahovat. Taky je mezi nimi hodně takových, kdo věří, že dokonce ještě i dnes – kdy je v každém okamžiku v pohybu v letadlech víc lidí, něž bylo při stěhování národů – někoho ohromí a třeba se stanou slavnými. A pak je pár jedinců, a možná ojedinělé páry, co cestují, protože chtějí vidět svět. Hledají, jak ho pochopit, hledají, kde v něm je jejich místo. Jasně, vytahujte se na Urbanovce, že je to málo na hraně, že nesjeli na tupé brusli na hlavě v tandemu Everest, že neklesli na nádech na dno Mariánského příkopu. Pohoršujte se nad tím, že popisují příhody, které jste možná někdy od někoho už slyšeli. Vymyslete si cokoli, abyste nemuseli číst příběh lidí, kteří našli, co mají rádi, co (a koho) milují, kteří pochopili, čím dát smysl svému životu. Kde najít radost i vášeň, i když jim už není patnáct. Protože když to číst začnete, možná mezi řádky najdete otázku, před kterou roky utíkáte : krucinál, proč takhle vlastně nežiju taky, když to, co dělám, mne už tak strašně dlouho štve ?! Když toto začnete číst, hrozí, že se seberete stejně jako oni, a možná nepojedete starou škodovkou přes půl světa, ale začnete dělat to, co jste vždycky chtěli. Někdo tomu říká bláhovost. Podle mne to je ale to jediné, co má v životě smysl.

Petr Horký

Než začnete číst

Vážený čtenáři, právě jste otevřel cestopisnou knihu, která pojednává o jedné velké cestě dokonalým expedičním automobilem. Začíná v České republice a dovede Vás až do dalekého Mongolska. Během dlouhé cesty posádku potká mnoho zajímavých příhod, které jsou popsány poutavě v této knize. Kniha je vhodná pro všechny věkové kategorie a ……………………….

Takhle začíná většina seriózních cestopisů, a i my jsme prvních pár řádků napsali velmi seriózně, aby nás koupil i člověk, který kupuje díla seriózních cestovatelů a spisovatelů. Vy ostatní, co nás už znáte, se nemusíte obávat, tato knížka je opět plná prachu, krve a smradlavých fuseklí. Stejně jako v naší předešlé knize, nebudete ochuzeni o příběhy, které jsou husté jako pudink od babičky. Celá kniha vznikla na základě deníku, který jsme psali každý z šedesáti tří dnů na cestě. Každý z těchto dní byl nabitý množstvím břicho trhajících zážitků a naší touhou přežít. Ještě než začneme s cestou do Mongolska, podíváme se na historii projektu Škoda 100 na cestách. Představíme ti jednotlivé členy týmu. A také se podíváme na přípravy na cestu. I ty, který jsi četl naší první knihu Dokola kilem ! čti dál, neb se dozvíš, co jsi ještě nevěděl !

S mojí Janičkou jsme se v průběhu roku 2012 rozhodli, že vyrazíme na nějakou dobrodružnou cestu mimo bezpečnou EU. A že pak o naší cestě budeme vyprávět na besedách a budeme lidem dodávat odvahu k cestování. To jsme ještě nevěděli do čeho jdeme. Cílem měl být Krym a měli jsme tam jet patnáct let starou Felicií. Nakonec z toho sešlo, protože než jsme stačili vyrazit, byl Krym anektován.

Poté jsme v roce 2014 koupili Škodu 100 a rozhodli se jí přetvořit v expediční speciál. Nejdřív jsme auto testovali v ČR a ujeli s ním dva tisíce kilometrů. Naší první expedicí byla v roce 2016 cesta do střední Asie, kterou jsme nazvali Dokola kilem ! Dalším cestovatelským počinem byla cesta nazvaná Operace Troll, která nás zavedla za severní polární kruh, kde jsme dobili nejsevernější automobilem dosažitelný cíp Evropy Nordkapp. Terénní schopnosti našeho auta prověřujeme v Zakarpatí, kde jsme ujeli tisíce kilometrů po cestách, které viděly asfaltéry naposledy za Brežněva. Během těchto cest jsme najezdili víc jak třicet šest tisíc kilometrů, které jsme projeli bez větších technických problémů. Navštívili jsme dvacet zemí Evropy a Asie. O našich cestách besedujeme a díky tomu jsme se seznámili se spoustou seriózních cestovatelů, kteří nás považují za blázny. Nechápou, že jezdíme dlouhé týdny tisíce kilometrů do vzdálených zemí, kde už nemáme moc času prohlížet si památky a zajímavá místa. Musíme totiž ty tisíce kilometrů jet zase domů. Pospíchat musíme, protože, světe div se, pracujeme, platíme hypotéku a složenky a prostě si nemůžeme dovolit být na cestě půl roku v kuse.

Z předešlého odstavce by se mohlo zdát, že jsme projeli kus světa bez větších potíží. Že jsme zkušení neohrožení cestovatelé, kteří si dokáží hravě poradit s každým problémem. Opak je však pravdou. Před každou cestou máme strach, že už se nikdy nevrátíme domů. Dopředu nás žene jen touha poznávat nepoznané. Poznávat sebe samé a co všechno vydržíme. A v neposlední řadě nás žene touha nevzdat to a dostat se zase domů. Nic na tom nemění fakt, že jsme na předchozích cestách ani jednou nepíchli kolo a technické problémy jsme měli jen nepatrné.

Všem pak na přednáškách tvrdíme, jak je tento způsob cestování snadný. A snažíme se zábavným způsobem nalákat další adepty cestování.

Pravda je však trochu jinde. Za naší dvouměsíční cestou do Mongolska se schovává víc jak rok příprav.

Musíte sehnat peníze, ne zrovna málo peněz. Nejde jen o cestu samotnou, na ní potřebujete jen víza, očkování, provozní hmoty a jídlo. Musí se dokonale připravit 50 let staré auto. Je docela obtížné shánět díly a jejich cena je většinou vyšší, než cena dílů na auto nové. Naše cesty sdílíme pomocí přednášek, soc. sítí a také článků v novinách. Na to potřebujete kvalitní fotky a ty neuděláte bez dobré fototechniky. Musíte mít i peníze na provoz vaší domácnosti, protože banka, energetici ani sociálka, vám dva měsíce prázdnin s placením složenek nedají. A my máme pochopitelně neplacené volno. Zdroj peněz je dvojí, jednak to, co ušetříme z vlastních zdrojů, a také to, co máme od partnerů. Samotné shánění partnerů je velmi zdlouhavé a náročné. Musíte je nadchnout pro věc a mít co nabídnout. V neposlední řadě nám pomáhají i naši fanoušci startéři. Peněz je potřeba hodně. Máme spočítáno, že za všechny cesty jsme mohli běžným způsobem cestování obletět svět, a ještě by nám zbylo na auto střední třídy.

Nutná byrokracie před cestou. Pasy, víza, povolení a další bumážky.

Dalším velmi důležitým krokem je plán cesty samotné. To má na starosti Janička, která dlouhé měsíce sedí u počítače a hledá informace o daných zemích. Následně plánuje cestu kudy a kam pojedeme. Čemu se vyhnout a co naopak vidět. Po prvotním naplánování musíme pořídit papírové ideálně vlhku odolné mapy. Mapy musí být v rozumném měřítku, aby na nich bylo co nejvíc informací. Ale také je potřeba mít možnost mapu rozbalit i v malém autě. Když máme mapy doma, musí se na nich vyznačit důležité body jako města a rozcestí. Janička také tvoří textový itinerář, kde jsou jednak zjištěné informace o zemích a také popis trasy. Možná se to někomu může zdát zbytečné, aly my jezdíme Barčou po staru. Tedy žádná navigace GPS. Máme pouze mapu a kompas na palubní desce za pár korun z obchodu s autodoplňky. Pro jistotu i vojenskou buzolu z NDR, kterou mám po dědovi. Navigaci zajišťuje Janička, ráno jí nakrmím, pak už jen zadám trasu a vyrazím. Ani nemusím psát, že občas bloudíme. Ale cestu domů jsme zatím vždy našli.

Když už konečně člověk překoná všechny nástrahy příprav víz, peněz atd. musí se ještě připravit technika. Auto, fotoaparáty, kamery, kuchyň, ložnice, zásoby a milion maličkostí, na které člověk nesmí zapomenout. Pak už můžete vyrazit na cestu. Ta je jen špičkou ledovce celé akce. Nemusím snad ani psát, že rozpočet cesty máme vždy na knap a přesto, že máme nějakou rezervu, nezbývá nám nic jiného než vždy vše opravit a dojet domů. Na náhradní dopravu a letenky domů už rozhodně nemáme. A pokud by Barča umřela, museli bychom v daleké zemi zažádat o povolení k pobytu a na cestu domů si vydělat, nebo jít pěšky. Jedinou šancí na naší rychlou záchranu by byl vojenský speciál, vypravený naší vládou.V knize bude občas použit i nějaký ten vulgarismus, bez něj by to nešlo. Protože když se vám uprostřed mongolské stepi urve kolo a vy to máte do nejbližšího města padesát kilometrů, nemůžete prostě říct : „A jéje, to je ale nadělení, upadlo nám kolo.“ Budeme se nicméně snažit být co nejslušnější. Konec konců, poruch jsme měli jen asi třicet. Někomu útlocitnému by se také mohlo zdát, že se někdy vyjadřujeme nehezky o místních obyvatelích. Ale to je jen zdání. Je to způsob humoru, který nás na nekonečně dlouhé cestě drží spolu se stakanem vodky v dobré náladě.

Během dlouhých cest jsme si s Janičkou vytvořili vlastní řeč. Respektive soubor výrazů, který používáme během cesty. Některé chvíli, některé celou cestu. Neznalý čtenář by byl beznadějně ztracen v překladu, proto zde hned na začátku předkládáme slovníček Urbanovic pojmů :

Mulda díra nebo hrb na cestě

Soumuldí útvar několika muld

Mohyla navršené kamení na krajnici, které upozorňuje na muldu

Soumohylí více mohyl, které upozorňují na více muld nebo soumuldí

Mašokolumb člověk vypadající, jako by měl zařvat : „ Alláhu Akbar“ a zatáhnout za šňůrku, ale většinou se k vám chová přátelsky a pomůže vám

Mašokolumbová manželka mašokolumba, která je obvykle zahalená do pestrobarevných šátků

Šína pneumatika

Šínomontáž pneuservis

Šínomontážník pracovník v pneuservisu

Byznys prodejna čehokoliv umístěná ve starém vyřazeném lodním kontejneru

Polis úplatku chtivý policajt

Maniak řidič předjíždějící nás přes plnou čáru, do kopce či do zatáčky

Butylka láhev, většinou vodky

100 gramů vodky deci vodky

Stakan vodky dvě deci vodky

Pomidorka, pomidor rajské jablíčko

Magor cyklista, jehož kolo je obtěžkáno brašnami, je většinou z Evropy a šplhá se do výšek nad 4 000 metrů nad mořem, kde je těžké i chodit, natož šlapat na kole

Automojka, autohoňka mycí box na auta s tlakovou pistolí, kde zuřivě pobíhá místní obsluha a myje auta a někdy i perské koberce

Tempomat škoda 100 když už mě na dlouhé cestě strašně bolí koleno pravé nohy, zapínám tempomat. Dávám si nohy křížem a na plyn šlapu levou nohou, má to nevýhodu, nemůžu pak brzdit

Roleta povrch stepi na kterém vítr vytvořil vlnky hluboké 10 až 30 cm široké 20 až 40 cm přes které se musí jet alespoň 80 km v hodině, aby auto skákalo přes vrcholky vln

Jurťák obyvatel jurty

Soujurtí kupina dvou a více jurt, které jsou lemovány spojenými stohlavými stády

Místňák obyvatel dané země

Jirka krabice od rumu, kterou nám dal při odjezdu náš hospodský Jirka. Byla plná jídla a my si jí dali hned za sedadla, aby byla během jízdy na dosah a celou cestu jsme jí pak používali jako spižírnu a familiárně jí nazývali Jirka

Jedno Brno naše měrná jednotka připomínající domov a cestu z Prahy do Brna znamenající cca 200 km. Např. do Ruska už to máme jen tři Brna = 600 km

Nad Sněžkou/pod Sněžkou výšková jednotka připomínající domov. Tedy naše aktuální výška v porovnání se Sněžkou 1 603 (zaokrouhleno na 1 600) metrů nad mořem. Například jsme 1 500 metrů nad Sněžkou – naše skutečná výška je 3 100 metrů nad mořem

Vafle kovové schodnice, které vozíme na zahrádce a používáme je pod kola, když zapadnou do bahna

Remont oprava čehokoliv, v našem případě nejčastěji mostu, silnice, auta a stanu

Šut šut jen tak trošku

Tak toto je základ překladového slovníku s nejčastěji používanými pojmy. Budeme rádi, když budou naše novotvary hojně využívány i při tvých cestách. Samozřejmě do volného prostoru neváhej vepsat slova, která v krizových cestovatelských situacích napadla tebe.

Pokud se divíš, kde během cest bereme čas na vymýšlení takových kravin, věz, že si je nevymýšlíme, prostě přijdou samy. A tak nějak samozřejmě je prostě s Janičkou začleníme do našeho slovníku. A za ním jsou skutečně léta dřiny a odříkání.

Máme výhodu – jsme manželé a jezdíme sami, takže nemusíme shánět nikoho do posádky. Někoho, s kým bychom se pak museli hádat, nervovat a otravovat. S Janičkou se hádáme a nervujeme už asi deset let a je nám celkem jedno, jestli je to doma na gauči nebo ve stanu v Mongolsku.

Dan

Tvoří tu nejkrásnější část naší výpravy. Takže je to takový náš reprezentant. Za úkol má hlavně přípravu trasy a také toho, co na cestě budeme navštěvovat, s kým se budeme či nebudeme bavit. Na co si dát pozor. Kolik to bude kilometrů. Před cestou dostala zadání. „Vyrazíme do Mongolska, cestou vezmeme Pamír. Máme v rozpočtu peníze jen na dva hotely a benzín na 25 000 km a nesmí to být delší než 2 měsíce.“Jana vždy dokáže perfektně naplánovat cestu, plán nicméně ještě nikdy nebyl dodržen, protože takhle dlouhá cesta se prostě nedá naplánovat. Dopředu nikdy nevíte, jaké budou silnice, pokud nějaké budou. Nevíte, jaké bude počasí ani kolikrát upadne kolo. Ale nějaké cíle se vytyčit musí, aby vše vyšlo alespoň rámcově časově.

Díky dobré znalosti němčiny a ruštiny funguje jako nákupčí potravin, náhradních dílů, komunikuje s obsluhami čerpacích stanic a s šínomontážníky, a také píše deník, bez kterého by nemohla vzniknout tahle knížka. Zážitků za dva měsíce zažijete hodně a pokud by se nezaznamenaly, dojde k jejich zapomnění. Takže pište si na cestách vždycky alespoň heslovitý deník !

V neposlední řadě dodává Janička výpravě klid, protože jsme přestali před rokem kouřit a já jsem od té doby ve vypjatých chvílích pěkná hysterka. A bez Janina klidu bych skončil nejspíš už v Brně.

Barča

Sice tvořím tu hysterickou, ale i důležitou součást týmu. Ještě před cestou sháním peníze na cestu a také komunikuji s partnery. Připravuji na cestu techniku, fotím a létám s dronem.

Celou cestu řídím, protože Baruška je můj miláček, a ten se prostě nepůjčuje. Janě to předám jen když zapadnu do bahna a musím tlačit auto z bahna ven. Jana totiž není na tlačení auta z bahna vůbec dobrá. Jen heká, funí, ale auto stále stojí !

Také se snažím domlouvat anglicky, a když se to nedá, použiju ruce a nohy. Při poslední cestě jsem se naučil i pár vět rusky a hbitě jsem je používal.

Konec ukázky