Obsah

Obálka

Vstupy

Přehled autorů a jimi zpracovaných oblastí

Zkratky citovaných právních předpisů

Slovo úvodem

A

B

C

Č

D

E

F

H

Ch

I

J

K

L

M

N

O

P

R

Ř

S

Š

T

U

V

Z

Tiráž

POZNÁMKY

Vzor citace: Pauldura, L. a kol. Slovník právních pojmů. Občanský zákoník.

Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2014, s. 232.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Pauldura, Lukáš

Slovník právních pojmů : občanský zákoník / Lukáš Pauldura

a kolektiv. – Vyd. 1. – Praha : Wolters Kluwer, 2014. – 232 s.

ISBN 978-80-7478-660-0 (brož.)

347 * 81'373.46 * (437.3)

– občanské právo – Česko

– oborová terminologie

– terminologické slovníky

– výkladové slovníky

347 – Soukromé právo [16]

© Wolters Kluwer, a. s., 2014

ISBN 978-80-7478-660-0 (brož.)

ISBN 978-80-7478-661-7 (e-pub)

www.wolterskluwer.cz

Přehled autorů a jimi zpracovaných oblastí

Mgr. Lukáš Pauldura

asistent soudce Krajského soudu Ústí nad Labem – pobočka Liberec vedoucí autorského kolektivu

celková redakce

pojmy z oblasti:

předmět úpravy a základní zásady (část první, hlava I o. z.)

věci a jejich rozdělení (část první, hlava IV o. z.)

právní skutečnosti (část první, hlava V o. z.)

dědické právo (část třetí, hlava III o. z.)

závazky z právních jednání (část čtvrtá, hlava II o. z.) ve spolupráci s Mgr. Michalem Večeřou

závazky z jiných právních důvodů (část čtvrtá, hlava IV o. z.)

Mgr. Hana Adamová

asistentka soudce Nejvyššího soudu, studentka postgraduálního programu na katedře práva životního prostředí a pozemkového práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

pojmy z oblasti:

věcná práva (část třetí, hlava I, II o. z.) mimo správy cizího majetku

JUDr. Věra Hanáková

justiční čekatelka u Okresního soudu v Chrudimi

pojmy z oblasti:

osoby (část první, hlava II o. z.)

zastoupení (část první, hlava III o. z.)

správa cizího majetku (část třetí, hlava II, díl 6 o. z.)

Mgr. Klára Vašáková, DiS.

soudkyně Okresního soudu ve Žďáru nad Sázavou

pojmy z oblasti:

náhrada majetkové a nemajetkové újmy (část čtvrtá, hlava III o. z.)

JUDr. Ing. Radovan Dávid, Ph.D.

asistent soudce Ústavního soudu, odborný asistent na katedře občanského práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

pojmy z oblasti:

rodinné právo (část druhá o. z.)

Mgr. Ing. Štěpán Dražka

asistent soudce Nejvyššího správního soudu

pojmy z oblasti:

všeobecná ustanovení o závazcích (část čtvrtá, hlava I o. z.)

Mgr. Michal Večeřa

advokát a insolvenční správce

pojmy z oblasti:

závazky z právních jednání (část čtvrtá, hlava II o. z.) ve spolupráci s Mgr. Lukášem Pauldurou

Zkratky citovaných právních předpisů[1]

autorský zákon zákon č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon)

insolvenční zákon zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

katastrální zákon zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

Listina usnesení předsednictva ČNR č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

not. řád zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

o. z. zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

o. z. o. císařský patent č. 946/1811 Sb. z. s., obecný zákoník občanský

obč. zák. zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění účinném do 31. 12. 2013

obch. zák. zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník, ve znění účinném do 31. 12. 2013

tr. zákoník zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

z. m. p. s. zákon č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu soukromém

z. m. p. s. p. zákon č. 97/1963 Sb., o mezinárodním právu soukromém a procesním, ve znění účinném do 31. 12. 2013

z. o. k. zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních korporacích

z. ř. s. zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

z. s. m. zákon č. 218/2003 Sb., o soudnictví ve věcech mládeže

zák. č. 151/1997 Sb. zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku)

zák. č. 59/1998 Sb. zákon č. 59/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou vadou výrobku, ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. č. 159/1999 Sb. zákon č. 159/1999 Sb., o některých podmínkách podnikání a o výkonu některých činností v oblasti cestovního ruchu a o změně zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zák. č. 109/2002 Sb. zákon č. 109/2002 Sb., o výkonu ústavní výchovy nebo ochranné výchovy ve školských zařízeních a o preventivně výchovné péči ve školských zařízeních a o změně dalších zákonů

zák. č. 256/2004 Sb. zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

zák. č. 480/2004 Sb. zákon č. 480/2004 Sb., o některých službách informační společnosti a o změně některých zákonů (zákon o některých službách informační společnosti)

zák. o cenných papírech zákon č. 591/1992 Sb., o cenných papírech, ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. o evropské spol. zákon č. 627/2004 Sb., o evropské společnosti

zák. o matrikách zákon č. 301/2000 Sb., o matrikách, jménu a příjmení

zák. o mediaci zákon č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci)

zák. o nadacích a nadačních fondech zákon č. 227/1997 Sb., o nadacích a nadačních fondech a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů (zákon o nadacích a nadačních fondech)

zák. o obecně prospěšných spol. zákon č. 248/1995 Sb., o obecně prospěšných společnostech, ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. o ochraně hosp. soutěže zákon č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže)

zák. o pojistné smlouvě zákon č. 37/2004 Sb., o pojistné smlouvě a o změně souvisejících zákonů (zákon o pojistné smlouvě), ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. o přeměnách zákon č. 125/2008 Sb., o přeměnách obchodních společností a družstev

zák. o registr. partnerství zákon č. 115/2006 Sb., o registrovaném partnerství a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o regulaci reklamy zákon č. 40/1995 Sb., o regulaci reklamy a o změně a doplnění zákona č. 468/1991 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání, ve znění pozdějších předpisů

zák. o rodině zákon č. 94/1963 Sb., o rodině, ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. o soc. službách zákon č. 108/2006 Sb., o sociálních službách

zák. o sociálně-právní ochraně dětí zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. o specif. zdrav. službách zákon č. 373/2011 Sb., o specifických zdravotních službách

zák. o státních svátcích zákon č. 245/2000 Sb., o státních svátcích, o ostatních svátcích, o významných dnech a o dnech pracovního klidu

zák. o účetnictví zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

zák. o veř. dražbách zákon č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách

zák. o vlastnictví bytů zákon č. 72/1994 Sb., kterým se upravují některé spoluvlastnické vztahy k budovám a některé vlastnické vztahy k bytům a nebytovým prostorům a doplňují některé zákony (zákon o vlastnictví bytů), ve znění účinném do 31. 12. 2013

zák. o zdrav. službách zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách)

zák. práce zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. směn. a šekový zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

živnostenský zákon zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

vyhl. č. 440/2001 Sb. vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 440/2001 Sb., ve znění účinném do 31. 12. 2013

směrnice 90/314/EHS směrnice Rady 90/314/EHS o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy

směrnice 2005/29/ES směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách)

směrnice 2006/114/ES směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES o klamavé a srovnávací reklamě

směrnice 2011/83/EU směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES

Slovo úvodem

Dne 1. ledna 2014 vstoupil v účinnost zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, jímž byla uvedena v život několikaletá práce předních odborníků z oblasti soukromého práva. I pokud ponecháme stranou rozsáhlé diskuze, zda vůbec české právní prostředí vyžadovalo rekodifikaci soukromého práva v přijatém rozsahu a zda bylo třeba narušovat právní kontinuitu s doposud platným soukromým právem, nelze odhlížet od skutečnosti, že poměrně zásadním a neméně kontroverzním deficitem nové právní úpravy je právě otázka použité terminologie. Má-li totiž soukromoprávní úprava vycházet z normotvorných zásad regulace, podle kterých soukromé právo vyvěrá ze zavedeného a dlouhodobě udržovaného chování mezi jednotlivci, měla by i soukromoprávní regulace ctít zavedený a udržovaný jazyk tak, aby normy soukromého práva byly z hlediska svého obsahu srozumitelné každému jednotlivci, nejen jednotlivcům právně erudovaným. V daném ohledu ostatně nelze nezmínit, že ačkoliv zákonodárce při přijetí úpravy měl dbát významových nuancí použitých výrazů, často nastavená pravidla sám nerespektoval. Nicméně je třeba konstatovat, že právní úprava i s takto použitou terminologií je platná a účinná, a proto do budoucna běžným jednotlivcům nezbude, než si ji v celé její šíři osvojit.

Právě v těchto intencích se zrodila myšlenka sestavit výkladový slovník, který by na přechodnou dobu (než dojde právě k naznačenému osvojení užitých termínů) umožnil alespoň základní orientaci adresátům norem nového občanského zákoníku. Cílem našeho úsilí bylo tudíž vytvoření slovníku, který by na jedné straně obsahoval co možná nejširší záběr pojmů používaných v oblasti soukromého práva, a na straně druhé popisoval vybrané termíny stručně a srozumitelně tak, aby mohl vhodně a účelně sloužit každému při jeho běžných záležitostech bez nutnosti hlubšího, důkladnějšího a především časově náročnějšího zkoumání pozadí soukromoprávní úpravy. Z uvedených důvodů jsme do slovníku zařadili též pojmy vyskytující se v již zrušených právních předpisech (např. zákoně o rodině). V tomto ohledu proto věříme, že slovník čtenáři nastíní základní systematiku a provázanost použitých termínů a usnadní mu jejich pochopení a výkladová východiska pro další interpretaci a aplikaci občanského zákoníku.

V tomto ohledu neusilujeme o to, aby byl předmětný slovník snad vnímán jako nezdařilý pokus o základ budoucí soukromoprávní dogmatiky. Plně si uvědomujeme, že konečné slovo při výkladu soukromého práva bude mít judikatura nejvyšších soudních instancí. Jsme si však zároveň vědomi toho, že ustálení judikatorního výkladu je běh na dlouhou trať, který může často končit až sjednocujícím rozhodnutím vydaným s odstupem i dvaceti let, což potvrzuje i judikatura současná. Naproti tomu lze oprávněně namítnout, že ponechávat adresáty soukromoprávních norem v několikaletém očekávání bez jakékoliv snahy přiblížit myšlenky, které k právní úpravě vedly, a základní výkladová východiska užitých pojmů, by bylo odrazem pokryteckého přístupu, který by snižoval předvídatelnost práva, a tím v podstatě devalvoval úroveň právního vědomí. Určitou útěchou snad může být i skutečnost, že členové autorského kolektivu jsou praktikující právníci, kteří mají či měli možnost úzce spolupracovat se soudci nejvyšších soudů jako jejich asistenti nebo se zákonodárci v rámci připomínkových skupin. Věříme proto, že zkušenosti, které jsme tímto způsobem nabyli, nám pomohly k tomu, abychom byli schopni alespoň v hrubých obrysech předvídat, jakým směrem se bude ubírat případná soudní judikatura.

Závěrem nám dovolte ještě jeden postřeh. Jsme si vědomi, že v průběhu následujících let budeme konfrontováni s dalšími prameny, zejména literaturou komentářovou, jejíž autorská základna bude jistě zkušenějších a zvučnějších jmen než náš autorský kolektiv. Chceme čtenáře v této souvislosti upozornit, že při formulaci definic jsme primárně vycházeli z výsledků vlastní činnosti, a poněkud jsme se zdráhali bez dalšího čerpat či dokonce opisovat z publikovaných právních děl, ať již současné či starší doby. Z uvedeného důvodu následující definice byly formulovány pod určitým náhledem z vnějšího světa, tj. z oblastí lidského života, které se sice práva dotýkají, avšak právo není přímo předmětem jejich zkoumání. Předmětný slovník tak může být dle našeho názoru vhodnou konfrontací, která naznačí i jiné možné přístupy k užitým a bohužel mnohdy i zkostnatělým právnickým definicím.

Za autorský kolektiv Vám přeji, abyste v terminologii nového soukromého práva nezabloudili.

Liberec, červen 2014

Lukáš Pauldura

vedoucí autorského kolektivu

A

Adopce – jiný výraz pro osvojení↑; rovněž hovorové označení pro proces vytvoření rodinněprávního vztahu mezi rodičem (osvojitelem↑) a osvojencem↑, který není založen na biologické skutečnosti – § 794 a násl. o. z.; § 63 a násl. zák. o rodině

Akreditiv – 1. v širším smyslu právní poměr založený smlouvou o akreditivu↑; 2. zvláštní platební nástroj, peněžní nebo platební dokument vystavený bankou, jehož obsahem je povinnost banky coby výstavce akreditivu↑ poskytnout plnění↑ finanční povahy (peněžní platbu, vystavení směnky↑ apod.) podle smlouvy o otevření akreditivu ve prospěch oprávněné třetí osoby – § 2682 a násl. o. z.; § 682 a násl. obch. zák.

Akreditiv dokumentární – typový akreditiv↑, při němž je plnění↑ vůči oprávněnému vázáno na předložení určených dokumentů dle sjednaných podmínek – § 2690 a násl. o. z.; § 689 a násl. obch. zák.

Alimentace – finanční plnění↑ poskytované podle smlouvy o důchodu↑, jehož výše se mění v závislosti na kupní síle peněz (srov. renta↑) – § 2701 o. z.

Anatocismus – viz úroky z úroků↑

Anonymní porod – porod ve zdravotnickém zařízení nebo mimo něj, kdy žena, matka dítěte↑, nesdělí žádné identifikační informace o své osobě; současná právní úprava anonymní porod nedovoluje

Asistovaná reprodukce – zdravotní služba↑; metody a postupy užívané pod dohledem lékařského zařízení, kterému bylo uděleno oprávnění k poskytování zdravotních služeb v oboru reprodukční medicíny; předmětem je nakládání a manipulace se zárodečnými buňkami (vajíčky a spermiemi) nebo lidskými embryi za účelem oplodnění ženy; oficiálním posláním asistované reprodukce je léčba neplodnosti (neschopnosti otěhotnět nebo donosit plod) ženy nebo muže; konkrétní postup spočívá v zavedení spermií do pohlavních orgánů ženy nebo v přenosu lidského embrya vzniklého oplodněním vajíčka spermií mimo tělo ženy do pohlavních orgánů ženy; současná právní úprava dovoluje asistovanou reprodukci pouze neplodnému páru, tedy ženě a muži, kteří tuto zdravotní službu hodlají podstoupit společně – § 778, 787 o. z.; zák. o zdrav. službách; § 3 až 11 zák. o specif. zdrav. službách; § 54 odst. 3 zák. o rodině

Aukce – viz dražba↑

Automatizované obchodní prostory – bezkontaktní způsob prodeje zboží↑ odlišný od prodejního automatu↑, zejména se jedná o elektronické systémy využívané podnikateli↑, které však samostatně nevydávají zboží (např. elektronické pokladny v samoobsluze, nákup prostřednictvím čtečky čárového kódu apod.); při jeho použití se na smlouvu↑ nepoužijí ustanovení týkající se smluv uzavíraných distančním způsobem↑ – § 1840 o. z.; § 54 písm. b) obč. zák.

Autor – subjekt právního poměru, který v důsledku vlastní tvůrčí činnosti vytváří dílo autorské↑; v této pozici pak autor vystupuje též jako strana smlouvy licenční↑ – § 2371 a násl., § 2384 a násl. o. z.; § 5 autorského zákona

B

Baby-box – schránka, zřízená v rámci zdravotnického zařízení, umožňující odložení dítěte↑; stěžejním účelem je zajištění pomoci rodičům, především matkám, kteří nejsou trvale či dočasně schopni zajistit výchovu a výživu novorozenci – § 195 tr. zákoníku

Beneficient – 1. též beneficiát nebo obročník; subjekt právního poměru, v jehož prospěch správce spravuje cizí majetek↑ (viz též správa cizího majetku↑) – § 340, 1400 o. z.; 2. řidčeji je takto označován oprávněný z akreditivu↑

Bezdůvodné obohacení – kvazideliktní závazkový vztah založený (i nezaviněným) získáním majetkového prospěchu↑ bez právem aprobovaného důvodu – § 2991 a násl. o. z.; § 451 a násl. obč. zák.

Bezodkladnost přijetí nabídky – časová podmínka↑ pro přijetí ústní nabídky↑; bezodkladnost vyjadřuje kritérium bezprostředního přijetí nabídky po uplynutí doby, kterou lze považovat za dostačující pro to, aby průměrně rozumný člověk zvážil všechna hrozící rizika, přiměřenost protiplnění, alternativní způsoby dosažení téhož zájmu, jakož i nutnost a potřebnost účelu sledovaného právním jednáním, a to vzhledem k obsahové náročnosti nabídky – § 1734 o. z.

Bezohlednost – viz zákaz bezohlednosti↑

Bezúplatnost – též asynallagmatičnost nebo jednostrannost, v obč. zák. též jako bezplatnost; právem aprobovaná vlastnost smlouvy↑ projevující se v poskytnutí ekonomicky neekvivalentního plnění↑ či dokonce v poskytnutí plnění bez jakéhokoliv protiplnění (smlouvy bezúplatné proto zakládají pouze u jedné ze stran postavení dlužníka↑ a u druhé postavení věřitele↑); pro bezúplatné smlouvy nelze použít obecné interpretační pravidlo, podle něhož se výraz, připouštějící různý výklad, použije k tíži toho, kdo jej použil jako první, ale naopak, použila-li takový výraz, byť jako první, ta smluvní strana, která se k bezúplatnému plnění zavazuje, nutno jej v pochybnostech↑ vykládat tak, že se chtěla zavázat spíše méně než více – § 1747 o. z.; § 484, § 628 odst. 1 obč. zák.; § 196a, § 496 odst. 1 obch. zák.

Běžná údržba – faktické úkony směřující k zachování funkčního, resp. řádného stavu věci↑ (tedy např. čištění, malování, pravidelné prohlídky apod.); běžná údržba je spojena se smlouvou nájemní↑; nedohodnou-li se strany jinak, obstarává běžnou údržbu na svůj náklad↑ nájemce↑ – § 2207, 2213 o. z.; § 687 odst. 3 obč. zák.

Běžný obchodní styk – souhrn úplatných právních jednání, která určitý podnikatel↑ obvykle činí při provozu svého obchodního závodu (viz závod obchodní), a to v rámci typu předmětu své podnikatelské činnosti↑; běžný obchodní styk je charakteristický tím, že výše protiplnění obdrženého podnikatelem, splatnost, jakož i ostatní ujednání smlouvy jsou v daném odvětví v daném místě a čase srovnatelné (ovšem při současném zohlednění tržních mechanismů), nevyplývají z mimořádných okolností a uzavřené smlouvy jsou skutečně realizovány (nejedná se o simulovaná jednání) – § 1752 odst. 1 o. z.; § 13, 57, § 255 odst. 2, § 310 z. o. k.; § 196a odst. 4, § 273 odst. 3, § 420 odst. 4 obch. zák.

Bigamie – též dvojí manželství, porušení principu monogamie↑; paralelní existence více manželství nebo registrovaných partnerství↑ (příp. obdobných svazků uzavřených v zahraničí) jedné fyzické osoby; zákonná překážka↑ manželství a důvod jeho prohlášení za neplatné – § 674 o. z.; § 194 tr. zákoníku; § 6, § 11 odst. 1 zák. o rodině

Blaho dítěte – základní princip rodinného práva; ve vztahu k „zájmu dítěte↑“ se jedná o pojem obecnější, neboť jeho cílem je vytvoření a udržení právní úpravy garantující dítěti↑ základní práva – § 5 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Bydliště – místo, kde se člověk zdržuje s úmyslem↑ žít tam s výhradou změny okolností trvale; nemá-li člověk bydliště, považuje se za bydliště takového člověka dle zákonné fikce místo, kde dotyčný člověk žije, a nelze-li takové místo zjistit nebo jej lze zjistit pouze s neúměrnými obtížemi, považuje se za bydliště tohoto člověka místo, kde má majetek↑, popř. místo, kde měl bydliště naposledy – § 80 o. z.

Byt – místnost nebo soubor místností, které jsou rozhodnutím správního orgánu určeny k bydlení; zásadně se předpokládá, že byt tvoří jeden funkční celek se samostatným vstupem s uzamčením tak, aby uživatel bytu byl schopen byt obývat bez závislosti na místnostech a prostorech vně bytu – § 136 odst. 1, § 744 a násl., § 1158 a násl., § 2235 a násl. o. z.; § 118 odst. 2 obč. zák.; § 2 písm. b) zák. o vlastnictví bytů

Byt obdobný – obdobný byt se užívá jako měřítko obvyklé výše nájemného↑ za situace, kdy nedojde mezi stranami nájemní smlouvy↑ k dohodě; bytem obdobným se rozumí takový byt↑, jehož rozloha, uspořádání, umístění v budově a lokalitě, vybavenost a další funkční znaky vztahované k účelu bydlení věrně odpovídají poměřovanému bytu – § 2246 odst. 2 o. z.

Bytová jednotka – viz jednotka↑

C

Cena – 1. v širším smyslu peněžní vyjádření hodnoty věci↑; 2. v užším smyslu sjednané protiplnění v penězích (typicky u smlouvy kupní↑ nebo smlouvy o dílo↑) – § 492 odst. 1 o. z.; § 588, § 631 obč. zák.; § 409, § 536 odst. 3 obch. zák.

Cena mimořádná – peněžní vyjádření hodnoty věci↑; hodnota je poměřována s ohledem na zvláštní, osobní, popř. citový vztah vlastníka nebo zájemce k této individuálně určené věci, popř. s ohledem na zvláštní (nezastupitelné, nenahraditelné) vlastnosti věci – § 492 odst. 2 o. z.

Cena neúměrná – cena↑ jsoucí v hrubém nepoměru↑ oproti ceně obvyklé↑; souhlasil-li účastník smlouvy s neúměrnou cenou, ač mu obvyklá cena plnění↑ byla nebo musela být známa, nevzniká právo z neúměrného zkrácení↑ – § 1794 odst. 2 o. z.

Cena obvyklá – peněžní vyjádření hodnoty věci↑; hodnota je poměřována relevantním trhem, tj. střetem nabídky a poptávky po věcech shodného či obdobného druhu v daném místě a čase, a odpovídá tak částce, za niž je možno danou věc běžně v daném místě a čase převádět (někdy též cena běžná) – § 492 odst. 1 o. z.; § 2 odst. 1 zák. č. 151/1997 Sb.; § 155 odst. 2, § 618 obč. zák.; § 470 obch. zák.

Cena závislá na výchylce finančního trhu – cena↑ statku, jež je určována vývojem na finančních trzích, tedy obecnou mírou nabídky a poptávky v daném odvětí trhu (může se jednat např. o ceny komodit – ropa, zlato, obchodovaných cenných papírů↑ – akcií, dluhopisů, podílových listů, ceny určené devizovými trhy apod.) – § 1837 o. z.; § 53 odst. 8 obč. zák.

Cena zvláštní obliby – pretium affectionis, metoda určení výše náhrady škody↑, kterou je škůdce↑ povinen zaplatit poškozenému při poškození ze svévole↑ nebo škodolibosti↑; vedle nahrazení obvyklé ceny↑ poškozené věci se zohledňují nemajetkové aspekty, zejména osobní vztah a citová vazba poškozeného k věci; jde např. o poškození rodinných věcí či věcí upomínkové povahy; určí se obdobným způsobem, jakým se určuje výše zadostiučinění↑ za újmy ryze nemajetkového charakteru; při poranění zvířete↑ není jeho léčení limitováno jeho obvyklou cenou, ale výší nákladů↑, jaké by v obdobné situaci vynaložil každý rozumný chovatel; ze strany škůdce jde o kvalifikovaný případ vystupňovaného úmyslu↑; svévole směřuje k samotnému způsobení škody, škůdce má potěšení ze samotného působení škody, jiný osobní prospěch mu zpravidla nevzniká, osoba↑ poškozeného je škůdci lhostejná, škodu prokazuje poškozený; škodolibost směřuje ke způsobení škody určité osobě s cílem jí ublížit; má funkci reparační a satisfakční, příp. penální (srov. též nemajetková újma↑) – § 2969 odst. 2 o. z.

Cenný papír – hmotný substrát obsahující údaje (též listina↑), do nichž je vtěleno soukromoprávní oprávnění majetkové povahy, a bez níž tedy nelze takové oprávnění uplatnit nebo s ním disponovat (v českém právu se jedná o kupony, akcie, poukázky na akcie, zatímní listy, opční listy, náložné listy, skladištní listy, cestovní šeky, poukázky na akcie, podílové listy, dluhopisy, investiční kupony, směnky↑, šeky↑, zemědělské skladištní listy) – § 514 o. z.; § 155 odst. 1 obch. zák.; § 1, 4 zák. o cenných papírech

Cenný papír dlužnický – cenný papír↑, který obsahuje závazek jeho výstavce (dlužníka↑) poskytnout finanční plnění↑; v tomto smyslu dlužnické cenné papíry inkorporují právo soukromoprávního subjektu na vrácení jím poskytnuté investice↑ (jedná se např. o akcie, dluhopisy, směnky↑ apod.) – § 1433 o. z.

Cenný papír dokonalý – (též skriptura) cenný papír↑, který právě a jen prostřednictvím údajů v sobě obsažených konstituuje a definuje inkorporovaná práva a povinnosti; bez předložení dokonalého cenného papíru, výpisu z účtu majitele, popř. registru emitenta tudíž nelze právo spojené s cenným papírem vykonat (typicky směnka↑)

Cenný papír imobilizovaný – cenný papír listinný↑, který byl v této podobě založen do hromadné úschovy a další dispozice s ním jsou tak zaznamenávány do evidence obdobně jako u cenných papírů zaknihovaných↑ – § 2413 o. z.; § 38 zák. o cenných papírech

Cenný papír listinný – cenný papír↑ obsahující údaje zaznamenané do hmotného podkladu jako nosiče informace (typicky papír, pergamen, ale též dřevo, kámen) – § 17 až 20 zák. o cenných papírech

Cenný papír nedokonalý – cenný papír↑, který osvědčuje, avšak nekonstituuje do něj inkorporovaná práva a povinnosti, neboť ty vznikají nezávisle na existenci cenného papíru (typicky akcie)

Cenný papír nezastupitelný – cenné papíry↑, které nesplňují podmínku zastupitelnosti (viz cenný papír zastupitelný↑), tj. neumožňují vzájemnou nahraditelnost při legitimizaci oprávnění vtěleného do cenného papíru

Cenný papír zaknihovaný – (též dematerializovaný) cenný papír↑ obsahující údaje zaznamenané v podobě datové informace evidované Centrálním depozitářem v rámci centrální evidence; z důvodu absence hmotného podkladu (listiny↑) se zaknihovaný cenný papír za cenný papír v pravém slova smyslu (či legislativně technickém smyslu) nepovažuje, ustanovení o cenných papírech se však použijí i na zaknihované cenné papíry, ledaže to vylučuje jejich povaha nebo zákon↑ – § 525 a násl. o. z.; např. § 4 odst. 2, § 34 odst. 12 zák. o cenných papírech

Cenný papír zastupitelný – cenné papíry stejného druhu, vydané týmž emitentem, v téže formě i podobě, z nichž vzniká shodné oprávnění; pojmovým znakem zastupitelných cenných papírů je tak možnost vzájemně takové papíry nahrazovat při legitimizaci oprávnění – § 516 o. z.; § 328b odst. 1 o. s. ř.; § 57 odst. 2 zák. č. 256/2004 Sb.

Centrální depozitář – instituce (dle platné právní úpravy akciová společnost↑), která na základě povolení vede evidenci cenných papírů↑ emitovaných v České republice, provozuje systém vypořádání a zúčtování obchodů s cennými papíry, a provádí zúčtování obchodů uzavřených na energetické burze – § 532 a násl. o. z.; § 100 a násl. zák. č. 256/2004 Sb.

Cestující – strana smlouvy o přepravě osoby↑, která se nechává přepravit do místa určení a zavazuje se za to poskytnout úplatu (jízdné↑) – § 2550 a násl. o. z.; § 760 a násl. obč. zák.

Č

Česká osoba (v soutěžním právu) – fyzická osoba↑ s bydlištěm v České republice, právnická osoba↑ se sídlem v České republice – § 2974 o. z.; § 43 odst. 2 obch. zák.

Čin povahy úmyslného trestného činu – úmyslné jednání, které naplňuje znaky skutkové podstaty trestného činu bez zohlednění případné trestní odpovědnosti jednajícího; z pohledu trestněprávní doktríny tak lze činem povahy úmyslného trestného činu rozumět úmyslné trestné činy a (úmyslné) činy jinak trestné; důvodem zakládajícím dědickou nezpůsobilost↑ jsou činy směřující proti zůstaviteli↑, jeho manželu, předku↑ či potomku↑ – § 1481 o. z.; § 469 obč. zák.

Čin svědčící o zvrhlé povaze – odsouzení dědice↑ za trestný čin svědčící o zvrhlé povaze může být důvodem vydědění↑; zvrhlost (perversitas) je třeba vztahovat nejen k trestným činům v sexuální oblasti, ale obecně k vůli jednajícího, kdy záměr (motivace) pachatele vyvolat negativní následky (např. způsobení bolesti, újmy, škody, vyvolání nenávisti či nesnášenlivosti) převažuje nad snahou z takového jednání získat prospěch – § 1646 odst. 2 písm. c) o. z.; § 469a odst. 1 písm. c) obč. zák.

Čin zavrženíhodný (proti poslední vůli zůstavitele) – zaviněné a z pohledu obecné mravnosti nepřijatelné a neomluvitelné jednání, jehož následkem je zmaření skutečného (původního) a úplného projevu vůle↑ zůstavitele↑; takové jednání může spočívat jak v přímém působení na osobu zůstavitele, tak i ve vytváření vnějších překážek s cílem zamezit projevu poslední vůle↑ nebo projevenou vůli zůstavitele zastřít – § 1481 o. z.; § 469 obč. zák.

Čistý majetkový zůstatek – viz likvidační zůstatek↑

Čistý obrat – výnosy ústavu↑ spojené s hlavním předmětem činnosti, s provozem obchodního závodu nebo jinou vedlejší činností a se správou snížené o prodejní slevy, daně a jiné povinné platby bezprostředně související s obratem – § 415 odst. 2 o. z.; § 20 odst. 1 zák. o účetnictví

Čitelnost doložky jen se zvláštními obtížemi – vlastnost textu zapříčiňující podstatnější zhoršení možnosti získání v něm obsažené informace tím, že vizuální stránka textu vyžaduje použití pomůcek či neúměrného úsilí při jeho smyslovém vnímání (např. velikost písma, barva písma a podkladu, sytost) – § 1800 odst. 1 o. z.

Člen domácnosti – fyzická osoba↑, která alespoň s jednou další osobou tvoří určitou místně vymezenou pospolitost trvale spolužijících osob hradících společně náklady↑ na své potřeby; za trvalé se má soužití tehdy, trvá-li alespoň tři měsíce – § 49 o. z.; § 712 odst. 2 obč. zák.

Členská schůze (spolku) – zásadně nejvyšší orgán spolku↑ (neurčí-li stanovy↑ jinak) tvořený všemi členy spolku; její zasedání svolává statutární orgán↑ spolku nejméně jednou ročně; rozhoduje o zásadních otázkách činnosti spolku, rozhodnutí přijímá hlasováním, přičemž každý člen spolku má jeden hlas; je-li nejvyšším orgánem spolku, volí a odvolává člena statutárního orgánu, kontrolní komise↑ a rozhodčí komise↑ – § 247 a násl. o. z.

Členská schůze (spolku) dílčí – forma zasedání členské schůze↑ využívaná v případě právnické osoby↑ s velkým počtem členů; zasedání členské schůze může probíhat formou dílčích členských schůzí, připouští-li tuto možnost stanovy↑; každé dílčí členské schůze se účastní část členů právnické osoby, pro určení usnášeníschopnosti členské schůze se sčítají členové zúčastnění na jednotlivých dílčích členských schůzích; v případě přijímání usnesení se hlasy odevzdané na jednotlivých dílčích členských schůzích rovněž sčítají – § 255 o. z.

Členský příspěvek – finanční částka, již je povinen zaplatit každý člen za členství ve spolku↑; výši členského příspěvku, jeho splatnost a další záležitosti týkající se členského příspěvku určují stanovy↑ spolku – § 235, 238 o. z.

D

Dar – předmět smlouvy darovací↑, tj. věc↑, k níž dárce bezplatně převádí (nebo slibuje převést) obdarovanému vlastnické právo↑ – § 461 odst. 2, § 591, 2055, § 2056 až 2059, § 2068 a násl., § 2072 a násl. o. z.; § 143 odst. 1, § 628 a násl. obč. zák.

Dar malé hodnoty – předmět bezúplatného převodu, jehož cena↑ je s ohledem na obecně chápané cenové relace zanedbatelná a její nabytí či pozbytí se tak významně neprojeví v majetkových poměrech dotčeného subjektu; nutnou podmínkou je tak i skutečnost, že dar↑ není obtížen povinnostmi (např. náklady↑) na úkor obdarovaného, byť právě tyto mohou zapříčinit zanedbatelnost ceny – § 2066 o. z.

Dárce – strana smlouvy darovací↑, která převádí (nebo slibuje převést) na obdarovaného vlastnické právo↑ k vymezenému daru↑, popř. poskytuje nebo se zavazuje poskytnout jiné plnění↑ – § 461 odst. 2, § 591, 2055, § 2056 až 2059, § 2068 a násl., § 2072 a násl. o. z.; § 143 odst. 1, § 628 a násl. obč. zák.

Darování obvyklé – právní jednání↑, jímž zůstavitel↑ za svého života bezúplatně převedl vlastnické právo↑ na osobu v postavení jeho pozdějšího dědice↑, jestliže vzhledem k hodnotě převedeného majetku, majetkovým poměrům zůstavitele, jakož i rodinným, příbuzenským, etnickým, náboženským a místním poměrům lze důvodně usuzovat, že takové právní jednání bylo spíše projevem dodržení společenských a kulturních zvyklostí; v tomto směru lze darováním obvyklým rozumět zejména dary↑ narozeninové, vánoční, velikonoční, svatební, promoční, výsluhové, jestliže zjevně nevybočují (např. hodnotou daru) z rámce ostatních takto zůstavitelem učiněných darování – § 1660 o. z.; § 484 obč. zák.

Darování podpory – závazek dárce, že bude obdarovanému pravidelně poskytovat plnění↑ (podporu); toto právo na podporu i povinnost k podpoře přechází na dědice↑ dárce a obdarovaného, jen pokud to bylo výslovně ujednáno – § 2062 o. z.

Darování pro případ smrti – způsob bezúplatného↑ převodu vlastnického práva vázaného na podmínku, že obdarovaný dárce přežije; má být pravidelně posuzován jako odkaz↑, podle ustanovení o darování se však řídí tehdy, přijme-li obdarovaný dar↑ a zároveň vzdá-li se dárce výslovně práva dar odvolat, o čemž vydá obdarovanému listinu (rozdíl oproti odkazu tedy spočívá zejména v nemožnosti odvolat dar) – § 2063 o. z.; § 628 odst. 3 obč. zák.

Databáze – množina prvků obsahujících různé informace, jež je schopna tyto prvky uspořádávat a třídit podle zadaných obsahových kritérií a je jako celek zachycena na hmotném nosiči – § 2389 o. z.; § 1, 2, § 88 a násl. autorského zákona

Dědic – subjekt, kterému náleží dědické právo↑; právní nástupce zůstavitele↑, kterému svědčí hmotněprávní dědický titul↑ pro nabytí (přechod) pozůstalosti↑ či její poměrné části; dědicem však není odkazovník↑, přestože jako takový nabývá majetek zůstavitele – § 1475 odst. 3, 1477 odst. 2 o. z.; § 461, 462, 468 obč. zák.

Dědic náhradní – viz náhradník↑

Dědic následný – tzv. substitut, svěřenský nástupce dědice↑, tedy zůstavitelem ustanovený dědic, který nabývá dědictví↑ od osoby předního dědice↑ a v závislosti na splnění právní skutečnosti stanovené zůstavitelem (tj. podmínka závětní↑, doložení času závětního↑ nebo smrt↑ předního dědice) – § 1512 a násl., § 1567 o. z.

Dědic nepominutelný – subjekt právního poměru dědictví, kterému svědčí právo na povinný díl↑ jako vyčleněnou část pozůstalosti↑ bez ohledu na případný projev poslední vůle↑ zůstavitele, ledaže se jedná o dědice vyděděného (viz vydědění↑); nepominutelným dědicem je každé dítě↑ zůstavitele, a pokud nedědí, tak potomci takového dítěte – § 1492, § 1642 a násl. o. z.; § 479 obč. zák.

Dědic povolaný – 1) v širším smyslu označuje dědice↑, jehož dědické oprávnění je založeno právním jednáním zůstavitele↑, tedy konkrétně závětí↑ nebo dědickou smlouvou↑; 2) v užším smyslu se jedná o jiný výraz pro dědice závětního↑ – § 1499, 1500, 1503 o. z.; § 476f obč. zák.

Dědic přední – tzv. institut, zůstavitelem↑ ustanovený soukromoprávní subjekt, který dědictví↑ nabývá dočasně, tj. do splnění právní skutečnosti stanovené zůstavitelem (tj. podmínka závětní↑, doložení času závětního↑ nebo smrt↑ předního dědice); v důsledku naplnění stanovené právní skutečnosti přechází dědictví na následného dědice↑, přičemž přední dědic je ve vztahu k dědictví v postavení dočasného poživatele bez oprávnění dědictví zcizit nebo zatížit – § 1567 o. z.

Dědic smluvní – dědic↑, jehož dědické oprávnění je založeno dědickou smlouvou↑ – § 1583 o. z.

Dědic zákonný – dědic↑, jehož dědické oprávnění je založeno ustanoveními zákona↑ – § 1499, 1500 o. z.; § 461 odst. 2, § 473 a násl. obč. zák.

Dědic závětní – dědic↑, jehož dědické oprávnění je založeno závětí↑ – § 461 obč. zák.

Dědická dohoda – právní jednání↑, prostřednictvím kterého dědici↑ projevují shodnou vůli↑ rozdělit si pozůstalost↑ v podobě vzájemně vymezených dědických podílů↑ – § 1693, § 1694 a násl. o. z.; § 482 obč. zák.

Dědická nezpůsobilost – též incapacitas nebo dědická nehodnost, označuje stav soukromoprávního subjektu založený právní skutečností, jež takový subjekt (osobu) vylučuje z možnosti nabýt dědictví↑, neboť nabytí výhod plynoucí z právního nástupnictví po zůstaviteli↑ by s ohledem na předmětnou právní skutečnost odporovalo zásadám spravedlnosti a mravnosti – § 1481, 1482 o. z.; § 469 obč. zák.

Dědická posloupnost – sukcese, označuje pořadí, v němž jednotlivým dědicům↑ či skupinám dědiců vzniká dědické právo↑, a v němž se tedy mohou jednotliví dědici či dědické skupiny stát právními nástupci zůstavitele; v užším významu se chápe jako dědická posloupnost zákonná, tj. pořadí dědických skupin určené přímo ustanoveními zákona↑ – § 1482 odst. 2 o. z.

Dědická smlouva – dvoustranné právní jednání↑ mezi zůstavitelem↑ a dědicky způsobilým soukromoprávním subjektem, prostřednictvím kterého zůstavitel projevuje vůli↑, aby po jeho smrti↑ takový subjekt nabyl pozůstalost↑ či její část; druhá strana dědické smlouvy musí vyslovit souhlas s nabytím takto určené pozůstalosti či její části, včetně jejího případného obtížení – § 1476, 1491 o. z.

Dědické právo – 1. v širším smyslu souhrn ustanovení právního řádu upravujících přechod práv majetkové povahy z osoby zůstavitele↑ na osoby jiné, a to v důsledku smrti↑ zůstavitele; 2. v užším (legálním) smyslu subjektivní oprávnění osoby na vydání pozůstalosti↑ nebo její poměrné části – § 1475 odst. 1 o. z.; § 468, 483 obč. zák.

Dědický podíl – právo na podíl z pozůstalosti↑; dědický podíl je vyjádřen jednak kvantitativně jako majetkový podíl na aktivech a pasivech pozůstalosti, na druhé straně zahrnuje i soubor subjektivních oprávnění a povinností náležejících osobě povolané za dědice↑ (v rovině hmotného i procesního práva) – § 1499, 1500 o. z.; § 473 odst. 2, § 475 odst. 2, § 477 odst. 1, § 479, 484 obč. zák.

Dědický podíl uvolněný – dědický podíl↑ připadající na dědice↑, který v důsledku jiné právní skutečnosti nedědí a současně nemá náhradníka↑ – § 1504 a násl. o. z.; § 473 odst. 2 obč. zák.

Dědický titul – normativní zdroj upravující majetkové poměry po smrti zůstavitele↑; dědickými tituly jsou právní jednání zůstavitele (tj. dědická smlouva↑ nebo závěť↑), popř. pokud takové právní jednání zůstavitel neučinil, je dědickým titulem zákon↑ – § 1476 o. z.; § 461 odst. 1 obč. zák.

Dědictví – pozůstalost↑, resp. vymezená část pozůstalosti vztahující se k osobě určitého dědice↑, tj. souhrn majetkových práv (aktiv) a povinností (pasiv), které jako celek přechází právě na jednoho dědice – § 1475 odst. 3 o. z.; § 460 obč. zák.

Delegát – způsobilý subjekt reprezentující souhrnnou vůli↑ vymezené skupiny dalších subjektů začleněných do určité právnické osoby↑ za předpokladu, že byl do funkce takovou skupinou zvolen; delegát projevuje vůli v rámci příslušného orgánu právnické osoby označeného jako shromáždění delegátů↑, které vykonává působnost členské schůze↑, má-li právnická osoba větší množství členů a určují-li tak stanovy↑ – např. § 256 o. z.; § 239 obch. zák.

Dětský domov – zařízení pro výkon ústavní výchovy↑ nebo ochranné výchovy↑; plní zejména úkoly výchovné, vzdělávací a sociální – § 971 a násl. o. z.; § 2, 12, 13 zák. č. 109/2002 Sb.

Digitální obsah – druh nehmotných statků (např. hudba, software, e-knihy, video, atd.) zachycený na hmotném nosiči↑ – § 1811 odst. 2, § 1836 písm. b), § 1837 písm. l) o. z.

Dílo – 1. v širším smyslu zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o dílo↑ – § 2586 a násl. o. z.; 2. v užším smyslu výsledek řízené lidské činnosti spočívající ve vytvoření funkčního celku (např. stavba↑, stroj↑, dílo autorské↑ apod.) nebo v provedení takového celkového zásahu do vnějšího světa, při němž jsou měněny užitné vlastnosti takového funkčního celku (např. montáž, odstranění vady apod.) – § 2586 odst. 1 o. z.; § 631 a násl. obč. zák.; § 536 a násl. obch. zák.

Dílo autorské – výsledek řízené lidské činnosti spočívající ve vytvoření nového a původního funkčního celku nehmotné povahy (např. literární dílo, hudební dílo, výtvarné dílo apod.) vyjádřeného či zachyceného v jakékoliv smyslově vnímatelné podobě (typicky na hmotném nosiči); autorským dílem svého druhu může být i počítačový program – § 2371 a násl. o. z.; § 2 autorského zákona

Dítě – 1. v obecném smyslu účastníka rodinněprávního poměru se jedná o právního potomka↑ rodiče či rodičů, bez ohledu na biologickou realitu (viz právní rodičovství↑ a osvojení↑) a věk – § 775 až 854, § 915 a násl., § 922 o. z.; 2. v rodinněprávních vztazích, jejichž předmětem je zejména zajištění řádné výchovy↑, se jedná o nezletilého právního potomka rodiče či rodičů, který dosud nenabyl plné svéprávnosti↑ – § 856, § 865 až 909 obč. zák.; 3. ve smyslu adresáta (soukromoprávních i veřejnoprávních) norem garantujících základní práva se jedná o nezletilou fyzickou osobu↑, která dosud nenabyla plné svéprávnosti – § 2 odst. 1 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Dítě nezletilé – 1. obecně fyzická osoba↑ mladší 18 let; 2. právní potomek↑ rodiče či rodičů mladší 18 let – § 30 odst. 1 o. z.; § 27, 114 obč. zák.

Dítě počaté – též nasciturus; lidské embryo↑ nebo lidský plod v těle matky; subjekt právního poměru, který se dosud nenarodil – § 25 o. z.; § 7 odst. 1 obč. zák.

Dítě zletilé – právní potomek↑ (rodiče či rodičů) ve věku alespoň 18 let – § 30 odst. 1 o. z.

Dluh – subjektivní povinnost dlužníka↑ uspokojit právo svého věřitele↑ na určité plnění↑ (viz pohledávka↑) – § 1721 o. z.; § 517, § 531 a násl. obč. zák.

Dluh hlavní – viz jistina↑

Dlužní úpis – písemné prohlášení, kterým dlužník↑ potvrzuje věřiteli↑ existenci svého dluhu↑; při splnění dluhu↑ musí být dlužní úpis vrácen nebo na něm být vyznačeno, že bylo částečně splněno, přitom obdrží-li dlužník dlužní úpis bez kvitance↑, platí domněnka splnění dluhu – § 1952 o. z.

Dlužník – debitor, strana závazkového právního poměru, která má subjektivní povinnost poskytnout určité konkrétní plnění↑ ve prospěch věřitele↑, a zároveň mající právo na součinnost od věřitele k řádnému a včasnému plnění (v insolvenčním řízení↑ se dlužník chápe současně jako účastník, tj. procesní subjekt s příslušnými oprávněními a povinnostmi) – § 1721, § 1789 a násl., § 1868 odst. 1 o. z.; § 9, 14 insolvenčního zákona; § 488, § 494 a násl. obč. zák.

Dlužník osobní – dlužník↑, jehož subjektivní povinnost je zajištěna zástavním právem↑ na věci↑ třetí osoby (dlužníka zástavního↑) – § 1331 odst. 2, § 1361, 1370 o. z.

Dlužník zástavní – dlužník↑, jehož věc↑ je zatížena zástavním právem↑, a který tímto způsobem zajišťuje subjektivní povinnost třetí osoby (dlužníka osobního↑) – § 1331 odst. 2, § 1361, 1370 o. z.; § 157 odst. 3, § 159 odst. 2, § 163, 169 obč. zák.; § 99 odst. 2 zák. č. 256/2004 Sb.

Doba – časový úsek, jehož uplynutím vzniká či zaniká subjektivní právo nebo povinnost bez nutnosti vyvolat takový právní následek projevem vůle↑ (srov. též lhůta↑) – § 603 a násl., § 608 o. z.

Dobrá víra – bona fidae, v právním smyslu znamená vnitřní přesvědčení↑ jednajícího subjektu práva o pravdivosti prezentovaných skutečností, jež jsou relevantní ve vztahu k danému právnímu jednání; toto přesvědčení je utvářeno na základě souboru informací, jež jsou jednající osobě známy – vzhledem k presumpci dobré víry přitom dostačuje, pokud jednající osobě není známa byť jediná skutečnost, jež by byla schopna objektivně (tj. z hlediska rozumu průměrného člověka↑ nebo z hlediska odborné péče↑, je-li jednajícím subjekt odborně způsobilý) takové přesvědčení o pravdivosti zcela vyvrátit nebo alespoň založit o takové pravdivosti pochybnost↑ – § 7 o. z.; § 32 odst. 3, § 35 odst. 3, § 53 odst. 3, § 56 odst. 1 obč. zák.; § 179 odst. 1 obch. zák.

Dobré mravy – bonos mores, souhrn obecně společensky přijímaných hodnot vytvořených na základě historické a kulturní tradice dané společnosti (jedná se tedy o hodnoty přirozenoprávní povahy); v tomto důsledku představují dobré mravy ucelený soubor základních hodnotových atributů ideálu spravedlnosti↑, které musí být naplňovány při realizaci soukromoprávních vztahů (např. čestnost, poctivost↑, vstřícnost, reciprocita či přiměřenost vzájemných protiplnění). Dobré mravy jsou podle občanského zákoníku nejen mravním korektivem omezujícím výkon práv, ale nově i důvodem, na jehož základě může docházet ke vzniku, změně nebo zániku práv a povinností – § 1 odst. 2, § 545, 547 o. z.; § 3 odst. 1, § 39, 424, § 482 odst. 2, § 630 obč. zák.

Dobré mravy soutěže – korektiv jednání soutěžitelů↑ v hospodářské soutěži↑; obsahově je pojem odvislý od místních, sektorových a časových podmínek a je vymezen jako obecné zásady regulující hospodářskou činnost vůbec, jež odpovídají mravnímu nazírání a představám o slušnosti osob participujících na soutěžní činnosti; jednání v rozporu s dobrými mravy soutěže nevyžaduje zavinění↑ v jakékoli podobě (objektivní princip); odpovídá jim zájem na řádném fungování hospodářské soutěže, tj. aby nebyla negativně ovlivněna a působila pouze zdravá konkurence, kdy se soutěžitelé snaží působit na zákazníky↑ a vůči sobě navzájem nižšími cenami↑ a vyšší kvalitou nabízeného zboží↑ či služeb↑; zda jednání soutěžitele je či není v rozporu s dobrými mravy soutěže bude záviset na konkrétních okolnostech případu a závěru soudu v této otázce; nemusí jít o normy psané – § 2976 o. z.; § 8, § 44 odst. 1 obch. zák.

Dobré uspořádání práv a povinností – stav odpovídající takovému rozložení subjektivních práv a povinností, jakož i odpovědnosti a objektivně předvídatelného rizika, mezi osoby zúčastněné na uspořádávaném právním případu, při němž žádné ze zúčastněných osob nevzniká v důsledku uspořádání a vzhledem ke sledovanému účelu neodůvodněná nebo nepřiměřená újma↑ – § 10 odst. 2 o. z.

Dobytek – zvláštní kategorie hospodářských zvířat, tedy zvířat chovaných výlučně nebo převážně k hospodářskému prospěchu; dobytek zahrnuje veškeré sudokopytníky, pokud náleží k domácím zvířatům (viz zvíře domácí↑). V tomto smyslu lze za typický dobytek označit tury, kozy, ovce a prasata, naopak mezi dobytek nepatří koně, osli, muly (jedná se o lichokopytníky) – § 1275 odst. 2, § 1278 a násl. o. z.

Dobytnost pohledávky – předpokládaná míra plnění↑, které je dlužník↑ objektivně schopen poskytnout věřiteli↑ za účelem uspokojení jeho pohledávky↑, zejména s ohledem na své majetkové poměry – § 140 odst. 1, § 280, 300, § 387 odst. 2, § 393 odst. 2, § 400 odst. 2, § 1885, 2181, 2354 o. z.; § 104 odst. 2 insolvenčního zákona; § 56 odst. 3, § 527 odst. 2 obč. zák.; § 59 odst. 6, § 211 odst. 3, § 215 odst. 3, § 478 odst. 1 obch. zák.

Doložení času – dies, stanovení budoucí jisté události, na které závisí vznik, změna nebo zánik stanovených právních účinků; rozeznává se určení počáteční doby↑, tj. události, kterou se právní účinek zakládá (dies a quo), anebo určení konečné doby↑, tj. události, kterou se právní účinek ruší (dies ad quem); na rozdíl od podmínky↑ je doložení času spojeno s jistou událostí, která v budoucnu nastat musí – § 550 o. z.

Doložení času závětní – vedlejší doložka v závěti↑ (jednostranný projev vůle↑ zůstavitele↑), kterou se účinky závěti či její části činí závislé na plynutí času jako na skutečnosti, která v budoucnu nezvratně nastane; doložením času se v tomto směru rozumí určení počáteční doby↑ či konečné doby↑ – § 1551 odst. 1, § 1564 a násl. o. z.

Domácí násilí – společensky nebezpečný a negativní jev, kdy jednáním fyzické osoby↑ jsou dotčeny nebo ohroženy život, zdraví, svoboda nebo lidská důstojnost jiné fyzické osoby žijící s ní v rodinné domácnosti↑ – § 751 až 753, § 3021 o. z.; § 16 odst. 2 zák. o sociálně-právní ochraně dětí; § 37 odst. 3 zák. o soc. službách

Domácnost – 1. v obecném smyslu se domácností rozumí pospolitost fyzických osob↑, které spolu trvale žijí a společně uhrazují náklady↑ na uspokojení svých potřeb; 2. vedle toho se užívá i ve smyslu zařízení obydlí (viz obvyklé vybavení rodinné domácnosti↑) – např. § 49, § 690 až 692, § 1098, 1636, 1637, § 2272 a násl., § 2282 o. z.; § 115 obč. zák.

Domácnost rodinná – pospolitost fyzických osob↑, jejíž členové utváří rodinu↑ a účel společného života a úhrady nákladů↑ tak spočívá zejména v zajištění řádné výchovy dítěte↑ či dětí (srov. též rodina↑) – § 690 a násl. o. z.

Domnělý otec – rovněž putativní otec; muž, který dosud není právním otcem dítěte↑, jeho biologické rodičovství↑ je však pravděpodobné – § 783, 830 o. z.; § 55 zák. o rodině

Domněnka otcovství – určení otcovství vychází z odlišných pravidel, než jaká jsou typická pro určení mateřství; domněnka otcovství zohledňuje pravděpodobnost závěru o biologickém rodičovství↑, nikoliv tedy objektivně prokázanou skutečnost; závěry o právním otcovství jsou tak odvozovány od existence manželství↑ muže s matkou, od souhlasného prohlášení muže s matkou, příp. od soudního rozhodnutí; domněnky jsou koncipovány jako vyvratitelné, lze tedy prokázat opak – § 776 až 793 o. z.; § 51, 52, § 54 odst. 2 zák. o rodině

Domněnka otcovství druhá – svědčí muži, který před soudem nebo před matričním úřadem↑ souhlasně s matkou prohlásí, že je otcem počatého nebo již narozeného dítěte↑; uplatní se pouze v případě, že nedošlo k uplatnění domněnky první, resp. tehdy, popřel-li manžel matky své otcovství – § 779 o. z.; § 52 zák. o rodině

Domněnka otcovství první – svědčí manželu matky, pokud se dítě↑ narodí v době trvání manželství↑ či do třístého dne po zániku manželství či jeho prohlášení za neplatné, resp. po prohlášení manžela za nezvěstného↑ – § 776 o. z.; § 51 zák. o rodině

Domněnka otcovství třetí – svědčí muži, kterého za otce určil soud; za otce se považuje muž, který s matkou souložil v době, od které neprošlo do narození dítěte↑ méně než sto šedesát a více než tři sta dní, ledaže jeho otcovství vylučují závažné okolnosti; uplatní se pouze v případě, že nedošlo k určení otcovství podle první nebo druhé domněnky, resp. tehdy, popřel-li podle nich určený právní otec své otcovství – § 783 o. z.; § 54 odst. 2 zák. o rodině

Domněnka smrti – právní domněnka smrti fyzické osoby↑ konstruovaná pro případ, že smrt↑ člověka nelze prohlásit standardním způsobem po lékařském ohledání těla zemřelého, neboť zde takové tělo není, avšak s ohledem na jistotu smrti nebo její vysokou pravděpodobnost není rozumných pochybností↑, že dotčený člověk již zemřel; nastane-li některá ze zákonných domněnek smrti, prohlásí soud dotčeného člověka za mrtvého↑ – § 71 a násl. o. z.; § 7 odst. 2 obč. zák.

Dopravce – 1. strana smlouvy o přepravě osoby↑, která se zavazuje přepravit cestujícího↑ do místa určení a přijímá za to úplatu (tzv. jízdné↑) – § 2550 a násl. o. z.; 2. strana smlouvy o přepravě věci↑, která se zavazuje přepravit věc↑ jako zásilku z místa odeslání do místa určení, a přijímá za to úplatu (přepravné↑) – § 2555 a násl. o. z.; § 760 a násl. obč. zák.; § 610 a násl. obch. zák.

Dotěrné obtěžování – nová skutková podstata nekalé soutěže↑; sdělování údajů o soutěžiteli↑, zboží↑ nebo službách↑, jakož i nabídka↑ zboží nebo služeb s využitím telefonu, faxového přístroje, elektronické pošty nebo podobných prostředků, ačkoli si takovou činnost příjemce zjevně nepřeje, nebo sdělování reklamy↑, při kterém její původce utají nebo zastře údaje, podle nichž ho lze zjistit, a neuvede, kde příjemce může bez zvláštních nákladů↑ přikázat ukončení reklamy; nejde však o dotěrné obtěžování, rozesílá-li se reklama na elektronickou adresu, kterou podnikatel↑ získal v souvislosti s prodejem zboží nebo poskytnutím služby, pokud podnikatel tuto adresu používá k přímé reklamě pro vlastní zboží nebo služby a druhá strana reklamu nezakázala, ačkoli ji podnikatel při získání adresy i při každém jejím použití k reklamě zřetelně upozornil na právo přikázat bez zvláštních nákladů ukončení reklamy; jde o ochranu před nepřiměřeným zatěžováním sledující ochranu např. před spamem v rámci emailové komunikace, nevyžádané telefonické hovory, papírové letáky aj. (nevyžádaná reklama); dopadá zejména na případy, které byly doposud pokryty zákonem o některých službách informační společnosti – § 2986 o. z.; zák. č. 480/2004 Sb.; směrnice 2005/29/ES

Dovětek – také dodatek nebo kodicil; jednostranné odvolatelné právní jednání↑, kterým zůstavitel↑ po obsahové stránce vyjadřuje vůli↑ upřesnit okolnosti, za nichž dochází k povolání dědiců↑, a tím doplnit svou závěť↑; dovětkem lze nařídit odkaz↑, stanovit podmínku závětní↑, příkaz závětní↑ nebo doložení času závětní↑ – § 1491, 1498 o. z.

Dozorčí rada – alespoň tříčlenný orgán nadace↑ (popř. nadačního fondu↑ či ústavu↑) zřizovaný obligatorně u nadací se stanoveným vyšším obratem, který plní kontrolní a revizní funkce ve vztahu ke správní radě↑ – § 368 a násl. o. z.; § 17 a násl. zák. o nadacích a nadačních fondech

Dražba – zvláštní způsob uzavírání smlouvy↑; příklepem↑ dochází k uzavření smlouvy při dražbě; dražbu je potřeba de facto vnímat jako aukci (tedy jako jednání směřující k výběru nejvhodnější smluvní strany podle stanovených podmínek) a je třeba ji odlišovat od dražby ve smyslu veřejnoprávních předpisů (tedy jako veřejné jednání, jehož účelem je přechod vlastnického nebo jiného práva k předmětu dražby) – § 1771 o. z.

Drobné opravy bytu – viz opravy bytu drobné↑

Druh, družka – fyzická osoba↑, která žije s jinou fyzickou osobou v nesezdaném soužití, tedy mimo manželství↑ nebo registrované partnerství↑ – § 350 zák. práce

Držba – faktické ovládnutí objektu právního obchodu s vůlí vykonávat k němu vlastnické právo – § 987 a násl. o. z.; § 4 odst. 5 zák. č. 256/2004 Sb.; § 129 a násl. obč. zák.

Držba nepoctivá – držba↑, při níž si je držitel↑ vědom nebo mu musí být z konkrétních okolností daného případu zjevné, že vykonává právo, které mu nenáleží – § 992 o. z.; § 131 obč. zák.

Držba poctivá – držba↑ podmíněná přesvědčením↑ držitele↑, že objekt držby je z určitého, dostatečně pádného důvodu jeho – § 992 o. z.; § 130 obč. zák.

Držba pravá – držba↑ podmíněná tím, že není prokázáno, že by se držitel↑ vetřel v držbu svémocně nebo že se v ni vloudil potajmu nebo lstí, nebo že někdo usiluje proměnit v trvalé právo, co mu bylo povoleno jen výprosou↑ – § 993 o. z.

Držba řádná – držba↑ zakládající se na platném právním důvodu, výslovně pak držba v případě, že se držitel↑ ujme držby bezprostředně, aniž by rušil cizí držbu, případně z vůle↑ předchozího držitele nebo na základě výroku orgánu veřejné moci – § 991 o. z.

Držitel – ten, kdo vykonává právo pro sebe, neboli soukromoprávní subjekt, jenž fakticky ovládá objekt právního obchodu se současnou vůlí↑ vykonávat k takovému objektu vlastnické právo↑ – § 987 o. z.; § 129 obč. zák.

Držitel nepoctivý – držitel↑, jenž ví nebo jemuž musí být z okolností zjevné, že vykonává právo, které mu nenáleží – § 992 o. z.; § 131 obč. zák.

Držitel poctivý – držitel↑ mající z přesvědčivého důvodu za to, že mu náleží právo, které vykonává – § 992 o. z.; § 130 obč. zák.

Důchod – 1. v širším smyslu zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o důchodu↑ – § 2701 a násl. o. z.; 2. v užším smyslu pravidelné finanční plnění↑ poskytované podle smlouvy o důchodu; důchod může být sjednán jako alimentace↑ nebo renta↑ – § 2701 a násl. o. z.; § 842 a násl. obč. zák.

Důkaz smrti – veřejná listina↑, vystavená po prohlédnutí těla mrtvého stanoveným způsobem, prokazující, že daná fyzická osoba↑ zemřela (úmrtní list); nelze-li tělo mrtvého prohlédnout stanoveným způsobem, je důkazem smrti pravomocné rozhodnutí soudu o prohlášení za mrtvého↑ – § 26 a násl. o. z.; § 7 odst. 2 obč. zák.

Duševní útrapy – dočasné či trvalé patologické změny psychických pochodů člověka (neuróza, nespavost, ztráta koncentrace, emocionální nestabilita, popř. jiné projevy posttraumatické stresové poruchy) vyvolané snášením negativních vnějších vlivů – § 2956, 2959 o. z.

Důvěrné sdělení – informace adresovaná druhé straně při jednání o smlouvě↑, jejíž využití či prozrazení může být způsobilé vyvolat újmu↑ sdělující straně; sdělení (obdobně jako u obchodního tajemství↑) musí mít alespoň potenciální materiální či nemateriální hodnotu, nesmí být dle své povahy běžně dostupné, podle vůle↑ vlastníka má být utajeno a vlastník ve svém zájmu odpovídajícím způsobem jeho utajení zajišťuje; porušení povinnosti strany dbát o ochranu před zneužitím či prozrazením důvěrného sdělení je nepoctivým jednáním a zakládá povinnost k vydání bezdůvodného obohacení↑, příp. odpovědnost za škodu↑ – § 1730 odst. 2 o. z.; § 271 obch. zák.

Důvěrník – osoba↑, již si zvolil člověk převzatý do zdravotnického zařízení bez svého souhlasu nebo zadržený v tomto zařízení, aby hájila jeho práva; důvěrník jedná vlastním jménem, ve prospěch dotčené osoby – § 106 a násl. o. z.

Důvěrný údaj – neadresovaná informace získaná při jednání o smlouvě↑, jejíž využití či prozrazení může být způsobilé vyvolat újmu↑ straně, od níž byl údaj získán; sdělení (obdobně jako u obchodního tajemství↑) musí mít alespoň potenciální materiální či nemateriální hodnotu, nesmí být dle své povahy běžně dostupné, podle vůle↑ vlastníka má být utajeno a vlastník ve svém zájmu odpovídajícím způsobem jeho utajení zajišťuje; porušení povinnosti strany dbát o ochranu před zneužitím či prozrazením důvěrného údaje je nepoctivým jednáním a zakládá povinnost k vydání bezdůvodného obohacení↑, příp. odpovědnost za škodu↑ – § 1730 odst. 2 o. z.; § 271 obch. zák.

Důvodná obava – vnitřní subjektivní stav jednajícího ústící ve strach, úzkost nebo jiný tísnivý pocit z nepříznivých následků vyvolaných hrozbou↑, který dosahuje takové intenzity, že je způsobilý objektivně ovlivnit rozvažování jednajícího (viz vůle↑) – § 587 o. z.; § 353 odst. 1, § 354 odst. 1 tr. zákoníku

Důvodné očekávání – vnitřní subjektivní stav jednajícího ústící v přesvědčení↑, že očekávaná skutečnost v budoucnu nastane, a to s pravděpodobností hraničící s jistotou; takové přesvědčení musí vyplývat z objektivně hodnocených hledisek obvyklého (nepatologického) chodu života v lidské společnosti – § 1729 odst. 1 o. z.

Důvody (okolnosti) zvláštního zřetele hodné – takové pozorovatelné faktory (jevy, stavy, poměry apod.), které je ať jednotlivě nebo ve vzájemné souvislosti dle obecných společenských hledisek nutno brát v úvahu při hodnocení použitelnosti právní normy; právní institut důvodů či okolností zvláštního zřetele hodných zmírňuje tvrdost zákona↑ nebo zvyšuje jeho ochrannou funkci v neobvyklých případech, kdy by se vynucování právních následků předvídaných pro běžné (obvyklé) případy jevilo nespravedlivým – např. § 2272 odst. 2 o. z.; § 142 odst. 2, § 447 odst. 2, § 450, 712 obč. zák.

E

Embryo – totipotentní[1] buňka nebo seskupení takových buněk, které jsou schopny se vyvinout v lidské individuum – § 25 o. z.; § 167 tr. zákoníku; § 7 odst. 1 obč. zák.

Emise cenného papíru – vyhotovení cenných papírů↑ se zákonem↑ stanovenými náležitostmi tak, aby mohly být emitentem vydány prvnímu nabyvateli (datum emise určí emitent nebo zvláštní zákon) – § 519 o. z.; § 5 odst. 1 zák. o cenných papírech

Emisní kurs cenného papíru – peněžní částka, za niž je cenný papír↑ vydáván prvnímu nabyvateli – § 520 odst. 2 o. z.; § 15 odst. 4, § 247 z. o. k.; § 163a obch. zák.; § 6 zák. o cenných papírech

F

Finanční záruka – zajišťovací institut, jedná se o právní poměr založený prohlášením výstavce v záruční listině, že uspokojí věřitele↑ podle záruční listiny do výše určité peněžní částky, pokud dlužník↑ nesplní věřiteli určitý dluh↑ nebo nastanou jiné podmínky určené v záruční listině (finanční záruka se tak po obsahové stránce blíží ručení↑); je-li výstavcem záruční listiny banka, zahraniční banka nebo spořitelní a úvěrní družstvo, jedná se o bankovní záruku↑ – § 2029 a násl. o. z.; § 313 a násl. obch. zák.

Fixní závazek – taková subjektivní povinnost dlužníka↑ poskytnout plnění↑, která dle své povahy nebo podle obsahu smlouvy může být splněna jedině do stanoveného okamžiku, neboť věřitel↑ nemůže mít na opožděném plnění zájem↑; fixní závazek dlužníka proto při prodlení↑ s jeho plněním zaniká (s účinky obdobnými v případě odstoupení věřitele od smlouvy↑), ledaže věřitel dlužníku bez zbytečného odkladu oznámí, že na splnění smlouvy trvá – § 1980 o. z.; § 601 obč. zák.; § 445 obch. zák.

Forma právního jednání – vzhled, resp. způsob vyjádření a zachycení obsahu právního jednání↑ – § 559 a násl. o. z.; § 40, 46 obč. zák.

Forma právního jednání písemná – právní jednání↑ zachycené vytvořenými znaky sadou na jakémkoliv hmotném substrátu za předpokladu, že jednající užívá jednotné a uznávané znakové sady (např. latinka, abecedy cizích jazyků, Braillovo písmo) – § 560 až 563 o. z.; § 46 obč. zák.

Forma právního jednání přísnější – přísnost formy právního jednání↑ odpovídá míře náležitostí, jež zvolený způsob vyjádření a zachycení obsahu právního jednání vyžaduje; ze vzájemného vztahu ustanovení o formě právního jednání lze vyvozovat, že z hlediska přísnosti formy se rozlišují (řazeno od nejpřísnější formy): veřejná listina↑, soukromá listina↑ psaná vlastní rukou, soukromá listina opatřená podpisem↑, soukromá listina opatřená vlastním znamením↑, právní jednání ústní, právní jednání konkludentní↑ – § 564 o. z.

Forma právního jednání ústní – právní jednání↑ vyjádřené mluveným slovem za předpokladu, že jednající užívá jednotné a uznávané jazykové sady (mateřský jazyk, cizí jazyk, ale též obecně přijímané termíny, zkratky či doložky); za ústní formu jednání je však třeba považovat i projev zprostředkovaný jazyky nahrazujícími mluvu (např. znakový jazyk, taktilní[2] znakový jazyk, daktylotika[3]) nebo technickými zařízeními (např. telefon) včetně těch, která nepřijímají mluvené slovo na svém vstupu (např. IBrain), a to i za situace, kdy výstupem takových zařízení je písemný projev, který však není možné trvaleji uchovat – § 36k odst. 2 zák. č. 256/2004 Sb.

Fundace – právnická osoba↑ vytvořená majetkem vyčleněným k určitému účelu (nejedná se o synonymum nadace↑, ale obecný pojem označující majetek↑ věnovaný nějakému společenskému účelu, tedy souhrnný pojem zahrnující jak nadace, tak nadační fondy↑ nebo ústavy↑) – § 303 o. z.

Fúze – způsob přeměny právnické osoby↑, na němž jsou zúčastněné minimálně dvě právnické osoby; nejméně jedna z právnických osob zaniká a její práva a povinnosti přechází na nástupnickou právnickou osobu, která již existuje nebo nově vzniká; fúze může proběhnout formou sloučení↑, nebo splynutí↑ – § 174 odst. 1, § 178, § 274 a násl. o. z.; § 1 odst. 2, § 60 a násl. zák. o přeměnách

Fúze sloučením – způsob přeměny právnické osoby↑, na kterém jsou zúčastněné nejméně dvě právnické osoby, přičemž minimálně u jedné dochází k zániku právnické osoby↑; práva a povinnosti zanikajících osob přechází na jedinou ze zúčastněných osob↑ jako na nástupnickou právnickou osobu↑ – § 178 odst. 2, § 179, § 284 odst. 2, § 382 odst. 1 o. z.; § 61 zák. o přeměnách

Fúze splynutím – způsob přeměny právnické osoby, při kterém zanikají všechny zúčastněné právnické osoby↑ a na jejich místě vzniká nová nástupnická právnická osoba↑, na niž přechází práva a povinnosti všech zanikajících osob – § 178 odst. 3, § 284 o. z.; § 62 zák. o přeměnách

Fúze spolků – způsob přeměny spolku↑, na němž jsou zúčastněné minimálně dva spolky a při němž nejméně jeden spolek zaniká a jeho práva a povinnosti přechází na nástupnický spolek↑, který již existuje, nebo nově vzniká. Fúze spolku se mohou zúčastnit pouze spolky a může proběhnout formou sloučení spolků, nebo splynutí spolků; zápisem fúze↑ do veřejného rejstříku↑ nabývají členové zanikajícího spolku členství v nástupnickém spolku – § 274 a násl. o. z.

Fyzická osoba – jakýkoliv žijící člověk – § 23 a násl. o. z.; §7 a násl. obč. zák.

H

Hlavní obchodní závod – právě jeden obchodní závod↑ podnikatele↑, který v sobě z hlediska faktického stavu soustřeďuje hlavní aktivity související s předmětem jeho podnikatelské činnosti↑ (ať z hlediska rozsahu činností, množství uskutečněných obchodů, dosahovaného zisku↑ apod.) ve srovnání s ostatními činnostmi (obchodními závody) daného podnikatele; v tomto směru se může jednat o ústředí (místo, kde je umístěno obchodní vedení) nebo hlavní provozovnu↑ (místo, kde je realizována převážná nebo nejvýznamnější část podnikatelské činnosti) – § 429 odst. 1 o. z.

Hlavní spolek – viz spolek hlavní↑

Hmotný nosič – vymezený hmotný celek sloužící k zachycení a uchování digitálního obsahu↑; typicky se jedná o magnetická záznamová média (disketa, pevný disk, magnetická páska), optické disky (např. CD, DVD, Blu-ray), nebo elektronické flash paměti (Secure Digital, Multimedia Memory Card, Memory Stick, Flash card, xDcard, USB flash disc) – § 1811 odst. 2, § 1836 písm. b), § 1837 písm. l) o. z.

Hospodářská soutěž – snaha soutěžitelů↑ spočívající ve svobodném rozvíjení soutěžní činnosti v zájmu dosažení hospodářského prospěchu při respektování závazných pravidel a zákazu zneužití soutěže; podstatou hospodářské soutěže je určitý souboj dvou a více subjektů v rámci jejich souběžného zájmu, jímž je odbyt zboží↑ a služeb, jakož i následné udržení takového odbytu; realizuje se na tzv. relevantním trhu (trh zboží, které je z hlediska jeho charakteristiky, ceny↑ a zamýšleného použití shodné, porovnatelné nebo vzájemně zastupitelné, a to na území, na němž jsou soutěžní podmínky dostatečně homogenní a zřetelně odlišitelné od sousedících území); účastní se jí soutěžitelé; její úprava zasahuje i soukromá práva a povinnosti dalších osob↑ (např. tzv. osob pomocných); srov. též soutěžitel↑, nekalá soutěž↑ – § 2972 o. z.; § 2 odst. 2 zák. o ochraně hosp. soutěže; § 41 a násl. obch. zák.

Hra – právní poměr založený právním jednáním↑ stran, při kterém se strany zavazují poskytnout plnění↑ podle výsledku, pořadí či umístění těchto stran vyplývající z jejich činnosti prováděné podle předem stanovených pravidel, popř. i za pomoci dalších pomůcek (kostky, karty, mince apod.). Je přitom nerozhodné, zda výsledek takové činnosti vyplývá pouze ze zručnosti, dovednosti či jiného tělesného cvičení nebo zda vyplývá i ze vzájemné souvislosti a návaznosti činností všech zúčastněných stran; nutnou podmínkou však je, že výsledek musí vždy alespoň zčásti záviset na náhodě – § 2881 o. z.; § 845 a násl. obč. zák.

Hromadná listina – cenný papír↑ nahrazující větší množství jednotlivých cenných papírů – § 524 o. z.; § 5a zák. o cenných papírech

Hrozba – jakákoliv forma projevu obsahující, byť i nepřímo z kontextu dalších okolností, informaci o nepříznivých důsledcích, jež mohou postihnout subjektivní sféru jednajícího (např. fyzickou či duševní integritu jednajícího, osob↑ jemu blízkých, majetek↑, soukromí apod.), pakliže se nejedná o negativní následky aprobované zákonem↑; hrozbou se v tomto smyslu rozumí zejména vyhrožování, vyhledávání osobní blízkosti, sledování, kontaktování, zneužívání osobních údajů či omezování v obvyklém způsobu života (srov. též důvodná obava↑), naproti tomu za hrozbu nelze považovat informaci o právně aprobovaných nepříznivých následcích (např. hrozba smluvní pokuty↑, úroku z prodlení↑, podání žaloby, náhrady škody↑, vydání bezdůvodného obohacení↑ apod.) – § 587 o. z.; § 41 tr. zákoníku

Hrubé porušení povinností – takové nesplnění subjektivní povinnosti vyplývající z právního poměru, které odporuje samé podstatě poměru nebo může způsobit vážnější újmu↑; přitom se vychází z hlediska předvídatelnosti osoby průměrného rozumu, že při tak závažném porušení povinnosti nebude mít poškozený zájem↑ v právním poměru setrvávat, a to i s ohledem na případnou ztrátu důvěry; zákon↑ výslovně považuje za hrubé porušení povinností nájemce↑ situaci, kdy nájemce bez souhlasu pronajímatele↑ přenechá předmět nájmu do užívání↑ třetí osobě – § 2215 odst. 2, § 2266, 2276, § 2288 odst. 1, § 2315 o. z.; § 689 odst. 3 obč. zák.

Hrubý nepoměr – vztah (relace) významné nerovnosti mezi dvěma majetkovými hodnotami; význam kritéria hrubé nerovnosti spočívá ve zjevnosti, kdy strana, pro niž z nerovnosti plyne výhoda, si jako průměrně rozumný účastník právních poměrů musela být nerovnosti vědoma (viz též služebnost↑, změna okolností↑, lichva↑) – § 1793 o. z.; § 362 z. o. k.; § 151p odst. 3 obč. zák.

Ch

Chudí – viz povolání chudých↑ (zůstavitelem za dědice)

Chyby v psaní a počtech – vada písemně zachyceného projevu vůle↑ (viz správnost listiny↑) projevující se v takové nesprávnosti údaje, která je s přihlédnutím k obsahu právního jednání↑ a okolnostem případu zjevná s tím, že skutečný obsah projevu vůle je s dostatečnou mírou právní jistoty předvídatelný pro jednající – § 578 o. z.; § 37 odst. 3 obč. zák.

I

Imise – účinky činnosti konané na jedné nemovitosti na nemovitost druhou – § 1013 o. z.; § 127 obč. zák.

Imise nepřímé – účinky činnosti konané na jedné nemovitosti na nemovitost druhou, jež nejsou přímo vyvolány danou činností, ale jsou jen volným následkem podmíněným přírodními vlivy – § 1013 o. z.

Imise přímé – účinky činnosti konané na jedné nemovitosti na nemovitost druhou, jež jsou přímým pokračováním dané činnosti, zpravidla odpovídající přímému vedení fyzikálních látek na sousední pozemek↑ – § 1013 o. z.

Imobilizace cenných papírů – uložení listinného cenného papíru↑ do hromadné úschovy↑ u uschovatele↑, který další dispozice s cenným papírem zaznamenává do evidence obdobně jako u cenných papírů zaknihovaných↑; pojem imobilizace vyjadřuje nemožnost uložený cenný papír↑ fakticky přemísťovat – § 2413 o. z.; § 38 zák. o cenných papírech

Inkaso – 1. v širším smyslu právní poměr založený smlouvou o inkasu↑; 2. v užším smyslu přijetí plnění↑ finanční povahy (peněžní platba, vystavení směnky↑ apod.) podle smlouvy o inkasu↑ od třetí osoby ve prospěch příkazce↑ – § 2694 a násl. o. z.; § 692 a násl. obch. zák.

Inkaso dokumentární – typové inkaso↑, při němž přijetí plnění↑ od třetí osoby zavazuje banku jako obstaravatele inkasa k předložení určených dokumentů dle sjednaných podmínek – § 2699 a násl. o. z.; § 697 a násl. obch. zák.

Insolvenční návrh – podání, kterým se zahajuje insolvenční řízení↑; insolvenční návrh je oprávněn podat dlužník↑ nebo jeho věřitel↑; jde-li o hrozící úpadek↑, může insolvenční návrh podat jen dlužník – např. § 200, § 2754 odst. 2 o. z.; § 97 insolvenčního zákona

Insolvenční řízení – soudní řízení, jehož předmětem je dlužníkův↑ úpadek↑ nebo hrozící úpadek a způsob jeho řešení; úpadek dlužníka může být řešen konkursem↑, oddlužením, nebo reorganizací, popř. zvláštním způsobem, který zákon↑ stanoví pro určité subjekty nebo určité druhy případů – např. § 173 odst. 2 o. z.; § 2 písm. a) insolvenčního zákona

Inventář – 1. soupis jmění↑ nabytého z pozůstalosti↑ předním dědicem↑ vyhotovený na žádost následného dědice↑ (svěřenského nástupce↑); v této podobě se inventář vydá následnému dědici (svěřenskému nástupci) pro účely případného výkonu oprávnění – § 1520 odst. 1 o. z.; 2. seznam vymezující majetek↑, který spravuje správce cizího majetku↑, obsahující též seznam významných dokladů vztahujících se ke spravovanému jmění↑; správce cizího majetku nemá povinnost sestavit inventář automaticky, ale pouze tehdy, stanoví-li tak smlouva↑, zákon↑ či uloží-li mu tuto povinnost soud – § 1423 a násl. o. z.; 3. majetek, který nabývá pachtýř↑ společně s propachtovanou věcí↑, je-li tak dohodnuto; pachtýř je zásadně povinen zachovat jednotlivé kusy inventáře či je s péčí řádného hospodáře↑ obnovovat a po skončení pachtu↑ vrátit propachtovateli↑ zpět – § 2342 a násl. o. z.

Investice – jakýkoliv faktický úkon, kterým svébytný subjekt soukromého práva poskytuje aktuální hospodářské hodnoty z majetku (vlastního či spravovaného) na určitou dobu, mimo svou dispoziční sféru, a za účelem dosažení vyššího hospodářského výnosu (např. v podobě rozmnožení majetku či získání hodnotnějších hospodářských statků); pojmovým znakem investice je současné podstoupení rizika, že skutečný výnos↑ může být nižší než výnos očekávaný nebo že nebude dosahovat ani hodnoty takto investovaného majetku; poskytované hodnoty z majetku přitom mohou spočívat v poskytnutí plnění majetkové povahy (peněžitá plnění, služby↑, nehmotné statky apod.), nebo i v nepřijetí takových plnění↑ (např. odložení příjmu, nevyplacení zisku apod.) – § 398, 1432, 1435 o. z.

Investice obezřetná – investice↑ s rozvrženým investičním rizikem tak, aby poměr mezi pevnými příjmy a spekulativními výnosy↑ rozumně odpovídal konkrétním hospodářským podmínkám tak, aby investiční riziko↑ nebylo neúměrně vysoké vzhledem k předpokládanému výnosu investice; obezřetnost investice je posuzována dle informací, které měl investor v době posuzování výnosu a předpokládaného zisku↑ – § 398, 1432, 1435 o. z.

Investiční riziko – míra pravděpodobnosti, že po uplynutí stanovené doby↑ může být dosaženo významně nižších výnosů↑, resp. může dojít ke ztrátě investice↑; investiční riziko se odvíjí především od povahy zvolených investičních nástrojů, stanovené doby investice, jakož i místních podmínek trhu – § 1432 o. z.

Inženýrské sítě – veřejná technická infrastruktura, tj. stavby↑ a technická zařízení přenášející energii či hmotný materiál za účelem uspokojování potřeb lidské společnosti (např. vodovody, vodojemy, trafostanice, energetické vedení, veřejné komunikační sítě, produktovody) nebo směřujících k ochraně životního prostředí snižováním negativních vlivů působení lidské společnosti a přírody (např. kanalizace, čistírny odpadních vod, stavby a zařízení pro nakládání s odpady, stavby a zařízení zabraňující živelním pohromám); součástí inženýrských sítí jsou i stavby a zařízení, která s nimi provozně souvisí – § 509 o. z.

J

Jednání za právnickou osobu – viz zastupování právnické osoby↑ – § 161 a násl. o. z.; § 46 z. o. k.; § 20 obč. zák.; § 13 obch. zák.

Jednotka – v rámci úpravy bytového spoluvlastnictví nemovitá věc↑ zahrnující byt↑ jako prostorově oddělenou část domu a podíl na společných částech nemovité věci vzájemně spojené a neoddělitelné – § 1159 o. z.; § 2 písm. h) zák. o vlastnictví bytů

Jiná právní skutečnost – změna vnějšího světa bezprostředně nespočívající v projevu vůle↑ účastníků občanskoprávních vztahů (může však být kauzálním následkem projevu vůle – např. smrt↑), s níž právní řád spojuje vznik, změnu či zánik subjektivních práv a povinností; v tomto směru se jedná např. o rozhodnutí státních orgánů, vytvoření věci↑ nebo díla↑, stavy a události; ustanovení o závazcích, které vznikají ze smluv↑, se použijí přiměřeně i na závazky vznikající na základě jiných právních skutečností – § 1723 o. z.; § 489 obč. zák.

Jiné upevněné zařízení – k nemovitosti upevněné technické zařízení, které není strojem↑ (v užším slova smyslu), a slouží potřebám člověka; za takové zařízení lze pokládat např. reklamní billboard, dopravní stavby↑ jako pozemní komunikace či most – § 508 o. z.

Jistina – též hlavní dluh↑; peněžní částka, která byla půjčena, tvořila vklad↑ nebo představuje sjednaný či jinak určený ekvivalent poskytnutého nepeněžitého plnění↑, a jako taková má být uhrazena ve prospěch věřitele↑. Z výše jistiny se současně odvozuje výše příslušenství (úrok↑, úrok z prodlení↑) a je relevantní i při hodnocení přiměřenosti vzájemných protiplnění – § 1804, 1932 o. z.; § 165 odst. 4 insolvenčního zákona; § 330 odst. 2 obch. zák.

Jistota – též kauce; obecně předmět zajištění dluhu↑ (oproti tomu srov. též utvrzení dluhu↑), tj. věc↑ nebo právní poměr, prostřednictvím kterých je posíleno očekávání věřitele↑, že jeho pohledávka↑ bude plně uhrazena; za dostatečnou jistotu se považuje zástava↑ do výše její hodnoty, a není-li možné takovou jistotu složit, považuje se za dostatečnou jistotu obstarání způsobilého ručitele↑ – § 2010, § 2012 a násl. o. z.; § 555 až 557 obč. zák.

Jízdné – finanční plnění↑, které se cestující↑ zavazuje dle smlouvy o přepravě osoby↑ poskytnout dopravci↑ – § 2550 odst. 1 o. z.; § 760 obč. zák.

Jmění – soubor penězi ocenitelných aktiv (majetku↑) a pasiv (závazků – dluhů↑) náležejících určitému subjektu (právní osobnosti↑), která mohou být předmětem právních vztahů – § 495 o. z.; § 143 a násl. obč. zák.; § 6 odst. 2, § 485 obch. zák.

Jméno (člověka) – osobní (křestní) jméno člověka a příjmení↑, popřípadě jeho další jména a rodná příjmení, která mu podle zákona↑ náležejí – § 77 odst. 1 o. z.; např. § 96, 98 z. o. k.; § 11 obč. zák.; § 9 odst. 1 obch. zák.

K

Kapitál – v ekonomické rovině se jedná o hmotné a nehmotné statky, které nejsou spotřebovány vzhledem ke svému účelovému určení, ale jsou poskytovány jako vstup do dalších výrobních a ekonomických procesů (viz též investice↑); v občanském zákoníku je užíván ve spojení nadační kapitál↑

Klamavé označení zboží nebo služby – skutková podstata nekalé soutěže↑; takové označení zboží↑ nebo služby↑, které je způsobilé vyvolat v hospodářském styku mylnou domněnku, že jím označené zboží nebo služba pocházejí z určité oblasti či místa nebo od určitého výrobce, anebo že vykazují zvláštní charakteristický znak nebo zvláštní jakost; je přitom nerozhodné, zda označení bylo uvedeno bezprostředně na zboží, na obalu, obchodní písemnosti nebo jinde, stejně jako zda ke klamavému označení došlo přímo nebo nepřímo a jakým prostředkem se tak stalo; pokud jde o klamavost zboží nebo služby, působí tak i údaj všeobecně vžitý v hospodářském styku k označení druhu nebo jakosti, je-li k němu připojen dodatek způsobilý klamat, zejména s použitím výrazu „pravý“, „skutečný“ nebo „původní“; úprava se nese ve znamení sblížení s úpravou skutkové podstaty klamavé reklamy, a to skrze tzv. společné ustanovení ohledně způsobilosti klamat, kdy je výslovně uvedeno, že údaj sám o sobě správný, může-li uvést v omyl↑ vzhledem k okolnostem a souvislostem, za nichž byl učiněn, je způsobilý oklamat; při úvaze o klamavosti označení zboží a služeb se přihlédne rovněž k dodatkům, zejména k použití výrazů jako „druh“, „typ“, „způsob“, jakož i k výpustkám, zkratkám a celkové vnější úpravě – § 2978, 2979 o. z.; § 46 obch. zák.; směrnice 2006/114/ES

Komise – 1. dobrovolně zřizovaný (fakultativní) kolektivní orgán spolku↑, zejména se pak užívá označení kontrolní komise↑ nebo rozhodčí komise↑ – § 262 a násl., § 265 a násl. o. z.; § 244 obch. zák.; 2. zkrácené označení pro právní poměr založený komisionářskou smlouvou↑ (viz smlouva komisionářská) – § 2455 a násl. o. z.; § 577 a násl. obch. zák.

Komisionář – strana smlouvy komisionářské↑, která se zavazuje obstarat určitou záležitost a přijímá za to odměnu – § 2455 a násl. o. z.; § 577 a násl. obch. zák.

Komitent – strana smlouvy komisionářské↑, pro kterou je obstarávána určitá záležitost a která se zavazuje zaplatit za to odměnu – § 2455 a násl. o. z.; § 577 a násl. obch. zák.

Konání – projevení vůle↑ jednajícího (právní jednání↑) spočívající ve vyvolání změny stavu vnějšího světa (aktivní princip), jestliže právo s takovou změnou spojuje zamýšlené právní následky↑ – § 546 o. z.; § 494 obč. zák.

Konečná doba – dies ad quem, ujednání činící účinky právního jednání↑ závislé na plynutí času tak, že nastáním konkrétního okamžiku tyto účinky zanikají (tedy účinky právního jednání trvají jen po dobu, než konkrétní okamžik nastane) – § 550 o. z.

Konečná zpráva o průběhu likvidace – sdělení likvidátora↑, v němž uvede podstatné úkony učiněné v průběhu likvidace↑, zejména ohledně likvidační podstaty↑ (jak bylo s likvidační podstatou naloženo), případně návrh na použití likvidačního zůstatku↑; zpráva se předkládá ke schválení tomu, kdo likvidátora povolal do jeho funkce (příslušnému orgánu dané právnické osoby nebo soudu) – § 205 o. z.; § 75 odst. 1 obch. zák.

Konkurenční doložka – vedlejší ujednání smlouvy o obchodním zastoupení↑, kterým se obchodní zástupce↑ zavazuje, že po zániku obchodního zastoupení nebude na určitém území nebo vůči určitému okruhu osob↑ na daném území vykonávat na vlastní nebo cizí účet činnost, jež by měla soutěžní povahu ve vztahu k podnikatelské činnosti↑ zastoupeného; konkurenční doložku lze sjednat na dobu nejvýše 2 let – § 2518, 2975 o. z.; § 672a obch. zák.

Konkurs – způsob řešení úpadku↑ dlužníka↑ spočívající v tom, že na základě rozhodnutí o prohlášení konkursu jsou zjištěné pohledávky věřitelů↑ zásadně poměrně uspokojeny z výnosu↑ zpeněžení majetkové podstaty s tím, že neuspokojené pohledávky↑ nebo jejich části nezanikají, pokud zákon↑ nestanoví jinak – např. § 173 odst. 2 o. z.; § 244 a násl. insolvenčního zákona

Kontrolní činnost – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o kontrolní činnosti↑ – § 2445 a násl. o. z.; § 591 a násl. obch. zák.

Kontrolní komise (spolku) – orgán spolku↑, který dohlíží, zda jsou záležitosti spolku řádně vedeny, vykonává-li spolek svoji činnost v souladu se stanovami↑ a právními předpisy, případně plní další funkce, které jí svěřily stanovy spolku; zjistí-li nedostatky, upozorní na ně statutární orgán↑ spolku, popř. další orgány určené stanovami – § 243, 263 o. z.

Kontrolor – strana smlouvy o kontrolní činnosti↑, která se zavazuje zjistit nestranně stav určité věci↑ nebo ověřit výsledek určité činnosti a vydat o tom kontrolní osvědčení, a přijímá za to odměnu – § 2652 a násl. o. z.; § 591 a násl. obch. zák.

Konvalidace manželství – odpadnutí zákonné překážky manželství↑, po němž již manželství nelze prohlásit za neplatné – § 682, 683 o. z.; § 11 odst. 2, § 13 odst. 2 zák. o rodině

Kooptace člena orgánu – dočasné obsazení funkce člena voleného orgánu právnické osoby↑ náhradním členem; náhradní člen vykonává předmětnou funkci pouze do nejbližšího zasedání orgánu↑ příslušného k volbě nového člena; náhradní členy mohou kooptovat ostatní členové daného orgánu (spolku), neklesl-li jejich počet pod polovinu; např. § 246 odst. 2 o. z.; § 27 zák. o evropské spol.; § 194 odst. 2 obch. zák.

Korporace – právnická osoba↑ tvořená společenstvím osob↑; korporace může být tvořena i jen jedním členem, připouští-li to zákon↑ – § 210 a násl. o. z.

Korporace soukromá – korporace↑ založená soukromoprávním subjektem k naplnění ryze soukromého účelu – § 212 odst. 2 o. z.

Koupě závodu – označení právního poměru založeného smlouvou kupní↑, prostřednictvím níž je úplatně převáděno vlastnické právo k obchodnímu závodu↑ jako celku; platnosti tohoto způsobu převodu vlastnického práva nebrání, je-li z rozsahu smlouvy vyloučena některá jednotlivá položka, neztrácí-li tím převáděný závod vlastnost funkčního a organizovaného celku; koupě závodu způsobuje i přechod práv a povinností zaměstnavatele z trvajících pracovních poměrů↑ – § 2175 a násl. o. z.

Koupěchtivý – subjekt soukromého práva, který projevil zájem↑ o úplatné nabytí věci↑ zatížené předkupním právem↑ jiné osoby (předkupníka↑) – § 2140 odst. 1 o. z.

Krajní nouze – okolnost vylučující protiprávnost jednání, které by jinak zakládalo odpovědnost za způsobenou újmu↑; spočívá v odvracení přímo hrozícího nebezpečí újmy od sebe (tzv. sebeobrana v krajní nouzi) nebo od jiného (tzv. pomoc v krajní nouzi), a to pouze jestliže jednající hrozící nebezpečí sám nevyvolal; jde o stav hrozícího nebezpečí, který nelze odvrátit jinak než způsobením menší újmy než té, která hrozí (principy proporcionality a subsidiarity), osoba↑ odvracející nebezpečí musí zvažovat poměr hodnot, jejichž ztráta hrozí, a hodnot, které mají být obětovány (např. konflikt oběti cizího majetku oproti oběti lidského života apod.); vyloučení protiprávnosti nenastane, lze-li nebezpečí odvrátit jinak nebo je-li způsobený následek stejně závažný nebo závažnější než ten, který hrozil (subsidiarita); vyloučení protiprávnosti rovněž nenastane, podlehl-li by majetek↑ zkáze i bez jednání osoby odvracející vznik újmy, neboť není příčinná souvislost mezi jejím jednáním a vznikem újmy na jmění↑; vzniklá újma při odvracení nebezpečí se za splnění podmínek daných zákonem↑ nenahrazuje; nebezpečí musí akutně hrozit (nemůže se proto jednat o trvalý stav), a to bezprostředně a přímo; zdrojem nebezpečí je něco jiného než deliktně způsobilá osoba, zejména ohrožení nepoštvaným zvířetem↑, přírodními živly apod.; posuzuje se objektivně, musí však být rovněž přihlédnuto k osobní situaci osoby jednající v krajní nouzi, k potřebě jejího urychleného a adekvátního rozhodnutí, ke stresu (omluvitelnému vzrušení mysli↑) a k okolnostem případu, tedy toho, co si jednající v krajní nouzi měl a mohl vzhledem k situaci uvědomit; osoba odvracející přímo hrozící nebezpečí újmy má právo na náhradu účelně vynaložených nákladů↑ a na náhradu újmy, kterou přitom utrpěla, i proti tomu, v jehož zájmu jednala, nenahrazuje se však vše, co jednající utrpěl při odvracení nebezpečí, ale pouze to, co je přiměřené ve vztahu k rozsahu újmy, jaká byla odvrácena (srov. též nutná obrana↑, omluvitelné vzrušení mysli↑) – § 2906, 2907, 2908 o. z.; § 28 tr. zákoníku; § 418 odst. 1 obč. zák.

Kritická doba – časové vymezení podmínky určení otcovství; soulož domnělého otce s matkou, ke které došlo během kritické doby, je jedním z předpokladů soudního rozhodnutí, jímž bude muž určen otcem dítěte↑; jedná se o dobu mezi stošedesátým a třístým dnem před narozením dítěte – § 783 odst. 2 o. z.; § 54 odst. 2 zák. o rodině

Krutost – viz zákaz krutosti↑

Kupón – cenný papír↑ na doručitele, prostřednictvím něhož lze uplatnit právo na výnos↑ z akcie, zatímního listu, dluhopisu nebo podílového listu jako právo oddělitelné od ostatních práv vyplývajících z příslušného cenného papíru – § 523 o. z.; § 352 z. o. k.; § 12 zák. o cenných papírech

Kupující – strana smlouvy kupní↑, která nabývá vlastnické právo k věci↑ od prodávajícího↑ a zavazuje se za to poskytnout sjednanou kupní cenu↑ – § 2079 a násl. o. z.; § 588 a násl. obč. zák.; § 409 a násl. obch. zák.

Kvalifikovaný rozvrat – důvod rozvodu manželství↑; v řízení o rozvod manželství musí být prokázán nebo aspoň presumován; objektivní stav spočívající v tom, že soužití manželů je hluboce, trvale a nenapravitelně rozvráceno a nelze již očekávat jeho obnovení – § 755, 756 o. z.; § 24 odst. 1 zák. o rodině

Kvitance – písemné potvrzení o splnění dluhu↑; kvitance obsahuje jméno↑ dlužníka↑ a věřitele↑, předmět plnění↑, místo a čas splnění, přitom je-li kvitance vydána na jistinu, má se za to, že bylo vyrovnáno také příslušenství pohledávky↑ – § 1949 o. z.

L

Lehkomyslnost – nedostatek běžné opatrnosti↑ při jednání o uzavření smlouvy↑ vyvolaný důvěrou v poctivost↑ druhé strany; zneužití lehkomyslnosti při sjednání smlouvy může zakládat lichvu↑ – § 1798 o. z.; § 218 tr. zákoníku

Lest – viz lstivé jednání↑

Lhůta – časový úsek, jehož uplynutím zaniká možnost účinně uplatnit subjektivní právo u osoby↑, soudu nebo jiného orgánu a tím vyvolat právní následek v podobě vzniku, změny nebo zániku subjektivních práv a povinností (srov. též doba↑) – § 604, 605, § 606 odst. 2 o. z.; § 122 obč. zák.

Licence – 1. udělené subjektivní oprávnění k výkonu práva duševního vlastnictví; 2. zkrácené označení pro právní poměr založený licenční smlouvou↑ – § 2358 a násl. o. z.; § 46 a násl. autorského zákona

Lichva – též úžera; sjednání závazku nepřiměřeného k zisku↑ plynoucího z jeho splnění; přesněji pak zneužití tísně↑, nezkušenosti, rozumové slabosti↑, rozrušení↑ nebo lehkomyslnosti↑ druhé strany (tedy využití určité indispozice) za účelem získání slibu či přímého poskytnutí plnění↑, jehož majetková hodnota je k vzájemnému plnění v hrubém nepoměru↑, a to pro sebe či jiného. Lichva způsobuje neplatnost smlouvy↑ (této neplatnosti se nemůže dovolat podnikatel↑, který smlouvu uzavřel při své podnikatelské činnosti↑), soud však může nepoměr plnění i moderovat – § 577, § 1796 a násl. o. z.; § 218 tr. zákoníku

Likvidace právnické osoby – proces uspořádání majetkových poměrů právnické osoby↑ následující po jejím zrušení↑, nenabývá-li celé jmění↑ zrušované právnické osoby její právní nástupce↑; právnická osoba vstupuje do likvidace zásadně dnem, kdy je zrušena, nebo prohlášena za neplatnou↑ – § 187 a násl. o. z.; § 20a odst. 3 obč. zák.

Likvidace spolku – proces uspořádání majetkových poměrů spolku↑ následující po jeho zrušení, nenabývá-li celé jmění↑ zrušovaného spolku jeho právní nástupce↑; pro likvidaci spolku platí některá zvláštní pravidla (např. zveřejnění soupisu jmění), cílem likvidace pak není rozdělení likvidačního zůstatku↑ mezi členy spolku, ale úhrada závazků spolku s tím, že případný zbytek likvidačního zůstatku se použije pro jiný užitečný účel spolkového charakteru – § 269 a násl. o. z.

Likvidační podstata – veškerý majetek↑ právnické osoby, která vstoupila do likvidace↑ – § 187 odst. 1, § 201 odst. 1, § 202 o. z.

Likvidační zůstatek – finanční prostředky získané zpeněžením likvidační podstaty↑, které zbyly po vyrovnání všech dluhů↑ likvidované právnické osoby↑ – § 187 odst. 1 o. z.; § 75 obch. zák.

Likvidátor – orgán právnické osoby↑ povolaný do své funkce příslušným orgánem právnické osoby↑ nebo jmenovaný soudem, který provádí likvidaci společnosti↑; okamžikem svého povolání do funkce nabývá likvidátor působnosti statutárního orgánu↑, jeho činnost však smí směřovat pouze k naplnění účelu a cíle likvidace právnické osoby↑ – § 189 a násl. o. z.; § 71 a násl. obch. zák.

Listina – informace zaznamenaná s využitím souboru jazykových znaků (písmo) na hmotném podkladu (typicky papír, pergamen, ale též dřevo, kámen, látka), jejímž obsahem jsou údaje potvrzující právní jednání↑, hovoří se též o právní platnosti či právním dosahu listiny; občanský zákoník stanoví, že pro ostatní písemnosti bez právní platnosti, resp. dosahu (tj. písemnosti nepotvrzující právní jednání) se použijí zákonná ustanovení o listině obdobně – § 565, 567, 3026 o. z.; § 40 odst. 3, § 46 odst. 2 obč. zák.

Listina legitimační – listina↑ dokládající či osvědčující právo majetkové povahy (např. jízdní doklad, vstupenka, šatní lístek); na rozdíl od cenného papíru↑ však má toliko důkazní hodnotu a právo jí osvědčované lze uplatnit i na základě jiných skutečností.

Listina průvodní – listina↑ dokládající či osvědčující právo majetkové povahy, které se vztahuje k určité věci↑ (např. záruční listina, vážní list, nákladní list); na rozdíl od cenného papíru↑ však má toliko důkazní hodnotu a právo jí osvědčené lze uplatnit i na základě jiných skutečností

Listina soukromá – listina↑ vydaná jednajícím (původcem) v postavení jednotlivce jako subjektu soukromého práva↑ – § 565 a násl. o. z.

Listina veřejná – listina↑ vydaná orgánem veřejné moci v mezích jeho legálně stanovené pravomoci nebo kterou za veřejnou výslovně prohlásí zákon↑, ledaže trpí kvalifikovanou vadou (tj. takovou vadou, že se na listinu hledí jako by veřejnou nebyla); občanský zákoník výslovně uvádí, že veřejnou listinou se rozumí notářský zápis nebo rozhodnutí, kterým orgán veřejné moci v mezích své pravomoci schvaluje smír nebo jiný projev vůle↑ (s hmotněprávními následky); naproti tomu pro potřeby zákona o obchodních korporacích se veřejnou listinou rozumí notářský zápis – § 567 a násl., § 3026 odst. 2 o. z.; § 776 odst. 2 z. o. k.; § 134 o. s. ř.; § 6 not. řádu

Loajalita nezbytná – viz nezbytná loajalita↑

Los – 1. v širším smyslu se jedná o právní poměr založený právním jednáním↑ (vydáním losu v užším smyslu), při kterém se strana vydávající los zavazuje poskytnout držiteli↑ losu plnění↑, bude-li takový los tažen; tahem se v tomto směru rozumí náhodný výběr jednoho z více losů; ustanovení občanského zákoníku o losu se však nepoužijí, má-li být losem rozhodnut spor, rozdělena společná věc↑, anebo rozhodnuto hlasování; 2. v užším smyslu se losem rozumí listina↑ obsahující údaje nutné pro identifikaci losu a jeho odlišení od ostatních losů, jež budou taženy – § 2882 o. z.; § 845 odst. 2 obč. zák.

Lstivé jednání – úmyslné uvedení jednajícího v omyl↑, jež obvykle spočívá v předstírání neexistujících skutečností nebo zastírání existujících skutečností – § 584, 587 odst. 2 o. z.; § 586 odst. 1 obč. zák.

M

Majetek – soubor penězi ocenitelných aktiv (věcí↑ v právním smyslu) náležejících určitému subjektu (právní osobnosti↑), která mohou být předmětem právních vztahů – § 495 o. z.; § 28, § 42a odst. 4, § 135b odst. 1, § 143, § 415 a násl. obč. zák.; § 6 odst. 1 obch. zák.

Majetek pod správou – veškerý majetek↑ třetí osoby, jehož obhospodařování zajišťuje správce↑; logicky se jedná o majetek, k němuž správci nenáleží vlastnické právo↑ – § 1414, 1416, 1422 o. z.

Majetková povaha (práva či povinnosti) – takové soukromoprávní oprávnění (a jemu odpovídající povinnosti k plnění↑), které se při realizaci projevuje přímou změnou v rozsahu majetku↑ oprávněného, tj. zvýšení souboru penězi ocenitelných aktiv nebo snížení penězi ocenitelných pasiv vztahujících se ke konkrétnímu oprávněnému subjektu; právo majetkové povahy bývá zpravidla zcizitelné (srov. též pohledávka↑); negativně je majetková povaha práva či povinnosti chápána v konfrontaci s právy či povinnostmi osobní povahy – § 9, 592, 1722 o. z.; § 168 obč. zák.

Majetkový prospěch – ekonomicky ocenitelné hodnoty, jejichž nabytím se celková hodnota majetku↑ konkrétního subjektu zvyšuje (aktiva) nebo jejichž uchováním se celková hodnota majetku konkrétního subjektu nesnižuje (pasiva); v případě právem reprobovaného nabytí či uchování hodnot se používá i pojem obohacení nebo předmět bezdůvodného obohacení↑ – § 2991 odst. 2, § 2992, 3000, 3003 o. z.; § 451 odst. 2 obč. zák.

Majetkový prospěch z nepoctivých zdrojů – skutková podstata bezdůvodného obohacení↑; představuje situaci, kdy na straně obohaceného↑ dochází k získání majetkového prospěchu↑ bez toho, aby ochuzený↑ sám něco dával (do) nebo konal (facio), např. právem reprobované získání majetkového prospěchu v důsledku vyšší moci↑ (vis maior); podle starší judikatury se jedná též o situace, kdy obohacený získává majetkový prospěch↑ právem reprobovaným způsobem (např. trestnou činností), aniž by tím došlo k poškození konkrétního ochuzeného; v literatuře též označena jako zbytková skutková podstata bezdůvodného obohacení – § 451 odst. 2 obč. zák.

Manželství – monogamní a trvalý vztah muže a ženy, který vzniká i zaniká zákonem↑ předepsaným způsobem; hlavním účelem manželství je založení rodiny↑, řádná výchova dětí↑ a vzájemná podpora a pomoc – § 655 o. z.; § 1 a násl. zák. o rodině

Manželství zdánlivé – rovněž neexistující nebo nicotné manželství↑ (non-matrimonium); manželství, které pro závažné nedostatky vůbec nevzniklo a nepůsobí tedy žádné právní následky↑; o neexistenci manželství nemusí být rozhodováno v soudním řízení; dle zákona↑ manželství nevznikne tehdy, pokud alespoň u jedné z osob↑, které hodlaly uzavřít manželství, nebyly v projevu vůle↑ o vstupu do manželství nebo ve sňatečném obřadu↑ nebo v souvislosti s ním splněny takové náležitosti, na jejichž splnění je k tomu, aby manželství vzniklo, nutno bezvýhradně trvat – § 677 až 679 o. z.; § 17a zák. o rodině

Marnotratnost – důvod vydědění↑; jednání dědice↑ při dispozicích s vlastním nebo svěřeným majetkem↑, jež je způsobilé vyvolat legitimní obavu, že případné dědictví↑ nebude hospodárně zachováno alespoň v rozsahu povinného dílu↑, resp. rozumně využito pro zabezpečení potřeb dědice a jeho potomků↑ – § 1647 o. z.

Matriční úřad – vykonává působnost na úseku matrik↑ a další činnosti stanovené zákonem o matrikách, jménu a příjmení; matričními úřady jsou obecní úřady, v hlavním městě Praze úřady městských částí, v územně členěných statutárních městech úřady městských obvodů nebo úřady městských částí a pro území vojenských újezdů újezdní úřady – § 666, 677, 759, 779 a 862 o. z.; § 3 zák. o matrikách

Matrika – státní evidence narození, uzavření manželství↑, vzniku registrovaného partnerství↑ a úmrtí fyzických osob↑ na území České republiky a narození, uzavření manželství, vzniku partnerství a úmrtí, k nimž došlo v cizině, jde-li o státní občany České republiky; dělí se na matriku narození, pro kterou se vede kniha narození, matriku manželství, pro kterou se vede kniha manželství, matriku registrovaného partnerství, pro kterou se vede kniha registrovaného partnerství, a matriku úmrtí, pro kterou se vede kniha úmrtí; působnost na úseku matrik vykonávají matriční úřady↑ – § 797 a 800 o. z.; § 1 zák. o matrikách

Matrimonium – viz manželství↑

Mlčení – absence ústního projevu vůle↑ na straně subjektu právního poměru, vůči němuž byla adresována nabídka↑; mlčení bez dalšího nezpůsobuje přijetí smlouvy↑ (neplatí tedy starořímská zásada qui tacet licet – kdo mlčí, souhlasí) – § 1740 odst. 1 o. z.; § 44 odst. 1 obč. zák.

Monogamie – princip rodinného práva, dle nějž platí, že manželství↑ může uzavřít pouze fyzická osoba↑, která není v manželství nebo registrovaném partnerstvím↑ s jinou fyzickou osobou; její porušení je zákonnou překážkou uzavření manželství, resp. důvodem pro prohlášení neplatnosti manželství↑ – § 674, § 680 a násl. o. z.

Mrhání majetkem – úmyslné snižování celkové hodnoty prostředků použitelných pro úhradu závazků (aktiv) věřitelům↑; typicky se může jednat o úplatné dispozice s vlastnickým právem↑ subjektu v postavení dlužníka↑, při nichž je hodnota protiplnění, které dlužník za zcizení↑ majetku nabývá, natolik nepřiměřená vůči hodnotě zcizeného majetku, že dle obecně přijímaných hledisek (objektivní princip) druhý účastník smlouvy mohl a měl rozpoznat úmysl dlužníka bezdůvodně zmenšit svůj majetek – § 590 odst. 2 o. z.

Mylná pohnutka zůstavitele – rozpor mezi vnitřním vědomím zůstavitele↑ a skutečným stavem vnějšího světa o okolnosti relevantní pro utvoření obsahu poslední vůle↑, kterou následně zůstavitel projevuje; v případě mylné pohnutky tak není dán rozpor mezi poslední vůlí a jejím projevem (srov. též omyl zůstavitele podstatný↑) – § 1531 o. z.

N

Nabídka – též oferta, návrh na uzavření smlouvy↑; jednostranné právní jednání↑ směřující k uzavření smlouvy, jehož obsahem jsou podstatné náležitosti smlouvy↑ v takovém rozsahu, aby smlouva↑ mohla být uzavřena jednoduchým a nepodmíněným přijetím nabídky, a z něhož současně plyne vůle↑ navrhovatele být smlouvou vázán, bude-li nabídka přijata. Základní náležitostí nabídky je její adresnost vůči konkrétně určenému subjektu (odlišnost od veřejné nabídky↑) s výjimkou případů, kdy nabízející činí návrh dodat zboží↑ nebo poskytnout službu↑ za určenou cenu↑, činí návrh při podnikatelské činnosti↑ reklamou↑, v katalogu nebo vystavením zboží (v takovém případě platí domněnka, že takový návrh je nabídkou s výhradou vyčerpání zásob↑ nebo ztráty schopnosti podnikatele↑ plnit). Za nabídku se současně nepovažuje projev vůle, kterým osoba slibuje plnění↑ za určitý výkon nebo výsledek (pak se jedná o veřejný příslib↑, jinak o pouhou výzvu k podání nabídky) nebo který má povahu reklamy učiněné mimo podnikatelskou činnost, ledaže z něho jasně neplyne něco jiného – § 1732, 1733 o. z.

Nabídka neodvolatelná – vlastnost nabídky↑; nabídka je neodvolatelná, je-li to v ní výslovně vyjádřeno, dohodnou-li se tak strany nebo plyne-li to z jednání stran o uzavření smlouvy↑, z jejich předchozího obchodního styku, anebo ze zvyklostí; neodvolatelnost nabídky představuje nemožnost nabízející strany zrušit účinky nabídky jednostranným projevem vůle↑ poté, co je nabídka doručena adresátovi – § 1736 až 1738 o. z.

Nabídka odvolatelná – vlastnost nabídky↑; odvolatelnost nabídky představuje možnost nabízející strany zrušit účinky nabídky jednostranným projevem vůle↑; – § 1736, 1738 o. z.

Nabídka veřejná – viz veřejná nabídka↑

Nabyvatel (licence) – strana smlouvy licenční↑, která přijímá od poskytovatele↑ oprávnění k výkonu práva duševního vlastnictví (licenci↑) v ujednaném omezeném nebo neomezeném rozsahu; nabyvatel se zavazuje k poskytnutí odměny, nestanoví-li smlouva↑ jinak – § 2358 a násl. o. z.

Nadace – typ fundace↑; právnická osoba↑ tvořená vyčleněným majetkem↑ zajišťujícím trvalejší výnosy↑ pro trvalou a soustavnou činnost směřující k naplňování společensky nebo hospodářsky užitečného účelu; účel nadace se rozlišuje na veřejně prospěšný (podpora činností, jimiž jsou uspokojovány veřejné potřeby) či dobročinný (podpora činností, jimiž je uspokojován konkrétně vymezený okruh osob či konkrétní subjekt); vzhledem k tomu, že nadace směřuje k trvalé nebo alespoň soustavné podpoře takových činností, umožňuje zákon↑ nadacím podnikat, pakliže taková podnikatelská činnost↑ nepředstavuje hlavní činnost nadace a výtěžek slouží k plnění↑ účelu, v jehož prospěch byla nadace zřízena – § 306 a násl. o. z.

Nadační dar – věc↑ nebo plnění↑ poskytnuté ve prospěch nadace↑ bez současného poskytnutí přiměřené protihodnoty; nadační dar musí splňovat předpoklad trvalého výnosu↑ – § 334 o. z.

Nadační fond – typ fundace↑; právnická osoba↑ tvořená vyčleněným majetkem↑ zahrnujícím soubor vkladů↑ a darů↑, které však na rozdíl od nadace↑ nemusí splňovat předpoklad trvalejších výnosů↑, neboť nadační fond takový majetek spotřebovává k dosažení stanoveného společensky či hospodářsky užitečného účelu; účel nadačního fondu se rozlišuje na veřejně prospěšný (podpora činností, jimiž jsou uspokojovány veřejné potřeby) či dobročinný (podpora činností, jimiž je uspokojován konkrétně vymezený okruh osob či konkrétní subjekt); vzhledem k tomu, že nadační fond nesměřuje k trvalé, resp. soustavné podpoře takových činností, nestanovuje zákon↑ limity podnikatelských či investičních aktivit při obhospodařování nadačního fondu, nadační fond rovněž nevytváří nadační jistinu↑ ani nadační kapitál↑ – § 394 a násl. o. z.

Nadační jistina – soubor předmětů vkladů↑ do nadace↑, popř. i nadačních darů↑; nadační jistina musí mít celkovou hodnotu alespoň 500 000 Kč – § 335, 336 o. z.

Nadační kapitál – peněžní vyjádření nadační jistiny↑, která se zapisuje do veřejného rejstříku↑ – § 337 o. z.

Nadační kapitál cizí – peněžní vyjádření těch složek jmění↑ (majetkových pasiv) zanikající nadace↑, jejichž zdrojem jsou výsledky činnosti jiných subjektů; jedná se zejména o půjčky, úvěry↑, závazky vůči dodavatelům, zaměstnancům, dluhopisy apod. – § 383 odst. 1 písm. b) o. z.

Nadační kapitál vlastní – peněžní vyjádření těch složek jmění↑ (majetkových aktiv) zanikající nadace↑, jejichž zdrojem jsou výsledky její vlastní činnosti; jedná se zejména o plody a užitky↑ z majetku↑ zanikající nadace, zisky↑ z podnikatelské činnosti apod. – § 383 odst. 1 písm. b) o. z.

Nadační listina – písemný dokument, kterým je zakládána nadace↑; nadační listina vyžaduje formu veřejné listiny↑, může jí být zakládací listina↑ nebo pořízení pro případ smrti↑. Minimální náležitosti nadační listiny jsou název a sídlo↑ nadace, jména zakladatele a jeho bydliště↑ nebo sídlo, účel nadace, údaje o výši vkladu↑ každého zakladatele a výši nadačního kapitálu↑, personální obsazení správní rady↑ a dozorčí rady↑, určení osoby správce vkladů↑ a stanovení podmínek pro poskytování finančních příspěvků – § 309, § 310 o. z.

Nadační příspěvek – věc↑ nebo plnění↑ poskytnuté nadací↑ ve prospěch třetí osoby v souladu s účelem nadace↑; okruh osob oprávněných k přijetí nadačního příspěvku a podmínky jeho poskytování stanoví nadační listina↑, popř. statut↑ nadace – § 310, 311, § 353 a násl. o. z.

Nadační vklad – souhrn majetkových hodnot, jež konkrétní soukromoprávní subjekt do nadačního jmění↑ vnesl nebo se zavázal vnést; předmětem vkladu↑ může být konkrétní věc↑, právo či jiná majetková hodnota, která se vnosem vkladu na nadaci↑ převádí – § 327 a násl. o. z.

Náhoda – nahodilá příčina vzniku škody↑, kdy její vznik nelze přičíst přímo jednající osobě↑ z hlediska zavinění↑; dal-li k ní však někdo podnět, nelze hovořit o úplné nahodilosti a příčinu vzniku škody je třeba spatřovat v protiprávním chování; náhodou ve smyslu § 2904 obč. zák. je proto založena klasická odpovědnost; v dosavadní právní úpravě zcela chyběla a vycházelo se z klasické zásady římského práva casum sentit dominus (náhodu pociťuje vlastník), resp. toho, komu se stala – § 2904 o. z.

Náhradní zasedání orgánu – nové zasedání orgánu právnické osoby↑ svolané z důvodu, že orgán nebyl na svém původním (řádném) zasedání usnášeníschopný↑ – např. § 257 o. z.

Náhradnictví – tzv. vulgární substituce, ustanovení náhradního dědice↑ pro případ, že by zůstavitelem povolaný dědic↑ nenabyl dědictví↑, ať již v důsledku vlastního projevu vůle (odmítnutí dědictví↑) nebo jiné rozhodné skutečnosti (předemření, dědická nezpůsobilost↑) – § 1507 a násl. o. z.

Náhradník – zůstavitelem určená osoba↑, jejíž dědické právo↑ (právo na pozůstalost↑ či její část) vznikne v případě, že zůstavitelem povolaný dědic↑ tuto pozůstalost či její část nenabude (odmítnutí dědictví↑, předemření, dědická nezpůsobilost↑ apod.) – § 1507 a násl. o. z.

Nájem – zkrácené označení pro právní poměr založený nájemní smlouvou↑ – § 2201 a násl. o. z.

Nájemce – strana smlouvy nájemní↑, která přijímá věc↑ do dočasného užívání↑ a zavazuje se za to poskytovat odměnu v podobě sjednaného nájemného↑ – § 2201 a násl. o. z.

Nájemné – sjednané plnění↑, které je nájemce↑ povinen poskytovat pronajímateli↑ dle smlouvy nájemní↑ – § 2201 a násl. o. z.

Náklad – 1. movitá věc↑ nebo soubor movitých věcí, jež je jako celek předán k přepravě↑ – § 2585 o. z.; 2. množstevní vyjádření vyhotovených rozmnoženin autorského díla↑ v počtu kusů

Náklady – 1. souhrn všech ocenitelných plnění↑ finanční i nefinanční povahy, která určitý subjekt poskytl nebo ve vztahu k nimž konkrétnímu subjektu vznikla povinnost je poskytnout, a to v rámci ohraničeného procesu ukončeného dosažením výsledku, jenž je bezprostředně k prospěchu třetí osobě (např. náklady správy, náklady pohřbu, náklady výstavby, náklady na zachování majetku↑, náklady dodání věci↑, náklady díla↑ apod.); 2. ekonomicky relevantní prvky (tzv. pasiva), které snižují hodnotu čistého jmění↑ v důsledku poklesu skutečného nebo potenciálního příjmu peněz, popř. v důsledku vyvolání výdeje či budoucího výdeje peněz (např. účetní náklady, náklady pozůstalosti↑) – § 415 odst. 1, § 934 odst. 2 o. z.; § 171 odst. 2 z. ř. s.

Náklady mimořádné – náklady↑, které při absenci nahodilých okolností a při úkonech, které jsou s dosahováním daného výsledku obvykle spojeny, nevznikají – § 2136, § 2199 odst. 2 o. z.

Náklady nutné – náklady↑, které by osoba↑ průměrného rozumu s obdobným množstvím informací musela objektivně vynaložit k dosažení takového výsledku, který ještě zaručuje, že hodnota získaného prospěchu převažuje nebo alespoň odpovídá míře vynaložených nákladů

Náklady obvyklé – náklady↑ vynaložené na takové postupy nebo procesy, které jsou dle objektivních společenských hledisek běžně vynakládány za účelem zachování či dosažení určitého výsledku; osobou průměrného rozumu jsou tak nutné náklady vynaloženy vždy bez nutnosti zvážení jejich aktuální potřebnosti – § 997 odst. 2, § 1288, § 2199 odst. 1 o. z.

Náklady spojené s péčí o zdraví – náklady↑ účelně vynaložené na léčení poškozeného↑, na péči o jeho osobu a domácnost↑; oprávněným je ten, kdo tyto náklady vynaložil; nahrazuje se to, co léčený již vynaložil na péči o své zdraví či domácnost; na návrh přizná soud oprávněnému přiměřenou zálohu na tyto náklady (nadále však nebude možné požádat o rentu do budoucna); občanský zákoník tak expressis verbis zakládá nový nárok osoby vykonávající pro poškozeného úkony, které lze podřadit pod „náklady spojené s léčením“ poškozeného jen pomocí značně extenzivního výkladu (srov. nález Ústavního soudu ze dne 5. 12. 2012, sp. zn. IV. ÚS 444/11), typicky výdaje spojené s chodem domácnosti poškozeného, které pro trvalé následky poškození zdraví sám vykonávat nemůže, a jeho osobní péčí; nahrazují se pouze náklady poškozeného, které byly vynaloženy účelně, tedy nikoli veškeré náklady poškozeného v souvislosti s úrazovým dějem (srov. též nemajetková újma↑) – § 2960 o. z.; § 449 obč. zák.

Náklady spojené s účastí na soutěži – náklady↑, které navrhovatel↑ prokazatelně vynaložil v bezprostřední souvislosti se vstupem, setrváním a výstupem v rámci konkrétní veřejné soutěže↑ – § 1775 odst. 3 o. z.

Náklady účelné – náklady↑, které by osoba↑ průměrného rozumu s obdobným množstvím informací vynaložila k dosažení takového výsledku, který nejlépe odpovídá řádnému stavu; účelnost nákladů se odvíjí od schopnosti osoby promýšlet, zda zvolené postupy a procesy z množiny do úvahy přicházejících postupů a procedur nejlépe směřují k dosažení zamýšleného výsledku – § 2260, 2214 o. z.

Nález věci – objevení věci↑, k níž vlastník pozbyl držbu↑ (ztratil ji), avšak k níž přetrvává jeho vlastnické právo↑ – § 1051 a násl. o. z.; § 135 obč. zák.

Náležitosti smlouvy – jednotlivé obsahové složky smlouvy↑; rozeznáváme náležitosti podstatné anebo nepodstatné (obvyklé, nahodilé); při určení náležitostí, které by měla uzavíraná smlouva mít, je třeba rozlišovat, zda je uzavírána smlouva pojmenovaná nebo smlouva nepojmenovaná; pojmenované smlouvy musí obsahovat podstatné náležitosti, protože uzavřená smlouva běžně odpovídá nějakému zákonnému smluvnímu typu, o jehož podstatných náležitostech se strany dohodnou; proto se vyžaduje, aby se strany smlouvy shodly alespoň na podstatných náležitostech toho kterého zákonného smluvního typu s tím, že kterákoli strana může prohlásit za podstatnou jakoukoli další náležitost smlouvy; přitom považují-li strany smlouvu za uzavřenou, ač si ve skutečnosti neujednaly náležitost, již měly ve smlouvě ujednat, hledí se na projev jejich vůle↑ jako na uzavřenou smlouvu, lze-li, zvláště s přihlédnutím k jejich následnému chování, rozumně předpokládat, že by smlouvu uzavřely i bez ujednání této náležitosti; dala-li však některá ze stran již při uzavírání smlouvy↑ najevo, že dosažení shody o určité náležitosti je předpokladem uzavření smlouvy, má se za to, že smlouva uzavřena nebyla; tehdy ujednání o ostatních náležitostech strany nezavazuje, ani byl-li o nich vyhotoven zápis↑ – § 1726 o. z.

Náležitý dohled – institut náležitého dohledu vyjadřuje rozumnou míru kontroly chování a činností jiného člověka, coby svébytného individua, jež však není schopno plně posuzovat následky svého jednání (nezletilý či osoba↑ stižená duševní poruchou), jakož i povinnosti omezit či zcela zamezit jejich projevům v rámci vnějšího světa; náležitý dohled je relativní s ohledem na všechny relevantní okolnosti daného případu jako rozsah ztížení schopnosti dohlíženého posuzovat následky svého jednání, povaha činnosti, jež může vyvolat negativní následky, místní podmínky apod.; současně vyjadřuje rozumný kompromis mezi absolutní kontrolou a lhostejností – § 2921, 2937 o. z.

Nápomoc při rozhodování – forma asistence jiné osoby↑ při rozhodování či právním jednání↑ fyzické osoby↑ stižené duševní poruchou, která jí činí potíže při rozhodování; podporovaný↑ nemusí být omezen ve svéprávnosti↑, podpůrce↑ nejedná namísto podporovaného, ale společně s ním; konkrétní formy pomoci jsou vymezeny ve smlouvě o nápomoci↑, jež ke své účinnosti vyžaduje schválení soudem – § 45 a násl. o. z.

Narovnání – transactio, dvoustranné právní jednání↑, kterým strany projevují vůli↑ zrušit dosavadní sporný právní poměr (rozporné přesvědčení↑ stran o existenci právního poměru) anebo pochybný právní poměr (rozporné přesvědčení stran o rozsahu práv a povinností z takového právního poměru vyplývajících), a namísto něho sjednávají závazek nový; dohoda o narovnání tak představuje samostatný právní důvod, jehož účinky nejsou závislé na existenci či platnosti zrušeného právního poměru. Dohodnout lze i tzv. generální (všeobecné) narovnání, v takovém případě se však dohoda nedotýká takových práv, na něž účastník nemohl pomýšlet – § 1903 a násl. o. z.

Nasciturus – viz počaté dítě↑

Nástupnická právnická osoba – alespoň jedna právnická osoba↑, na kterou při přeměně jiné právnické osoby↑ přechází alespoň část jmění↑ jiné právnické osoby, a která v procesu přeměny právnických společností↑ nezaniká – § 176 odst. 2, § 178 odst. 2 a 3, § 179, 182, § 383 odst. 1 o. z.

Navrhovatel – 1. soukromoprávní subjekt, který soutěží ve veřejné soutěži↑ o nejvhodnější nabídku; 2. soukromoprávní subjekt, který se obrací na neurčitý okruh potenciálních zájemců s návrhem na uzavření smlouvy veřejnou nabídkou↑ – § 1775 odst. 3, § 1783 o. z.

Nebezpečí oběti – představuje situaci, kdy se osoba↑ chová nebezpečně, nerozumně, ukvapeně či např. v afektu a vystavuje riziku svůj život, zdraví či majetek↑ (v kontextu s „neprozřetelností“ jednání poškozeného); poškozený nemusí domyslet rizikovost svého konání↑; nelze jej považovat za vzdání se práva na náhradu újmy↑; přijetí nebezpečí oběti poškozeného nevylučuje právo na náhradu újmy proti škůdci↑, který ji způsobil – § 2899 o. z.

Nebezpečí změny okolností – vedlejší ujednání smlouvy↑ (smluvní doložka), kterým se smluvní strana vzdává práva obnovit jednání o smlouvě v důsledku změny okolností↑ – § 1765 o. z.

Nečinnost – absence jiného než ústního projevu vůle↑ na straně osoby↑, jíž byla adresována nabídka↑ (rozumí se tedy absence jakéhokoliv chování směřujícího k akceptaci nabídky); nečinnost bez dalšího nezpůsobuje přijetí smlouvy↑ (neplatí tedy starořímská zásada qui tacet licet – kdo mlčí, souhlasí) – § 1740 odst. 1 o. z.; § 44 odst. 1 obč. zák.

Nedbalé jednání – chování, kterým člen voleného orgánu právnické osoby↑ porušuje svou povinnost jednat s péčí řádného hospodáře↑; dle zákonné domněnky člen voleného orgánu právnické osoby jednal nedbale, jestliže v určité situaci nebyl schopen jednat s nezbytnou loajalitou↑, s potřebnými znalostmi a pečlivostí (s péčí řádného hospodáře), tuto skutečnost musel zjistit při přijetí funkce nebo při jejím výkonu, a přesto z toho pro sebe nevyvodil žádné důsledky – § 159 odst. 1 o. z.; § 46 odst. 4 z. o. k.

Nedbalost – culpa, forma zavinění↑ jako subjektivní stránky deliktní odpovědnosti, která vyjadřuje vnitřní psychický stav osoby↑ ve vztahu k porušení subjektivní povinnosti a předvídanému negativnímu následku; nedbalost se oproti úmyslu↑ vyznačuje nedostatkem vůle↑ způsobit svým jednáním jakýkoliv negativní následek, přičemž se rozlišuje nedbalost vědomá (subjekt si je vědom, že porušuje povinnost) a nedbalost nevědomá (subjekt si není vědom porušení povinnosti, ale vzhledem k dalším relevantním okolnostem si takového porušení povinností vědom být měl) – § 16 tr. zákoníku

Nedbalost hrubá – culpa lata, kvalifikovaná forma vědomé, popř. nevědomé nedbalosti↑; není samostatnou kategorií zavinění↑; spočívá v přístupu škůdce↑ k požadavku předcházení a vzniku újmy↑ spočívající v jeho „zřejmé bezohlednosti“; výjimka z presumpce zavinění ve formě nedbalosti; je-li pro vznik odpovědnosti vyžadována u některé ze zvláštních skutkových podstat, leží důkazní břemeno o hrubě nedbalém přístupu škůdce na poškozeném↑; vyloučena možnost uzavřít dohodu mezi škůdcem a poškozeným, resp. slabší stranou předem vylučující či omezující odpovědnost škůdce za újmu na přirozených právech člověka způsobenou hrubou nedbalostí; vyloučena možnost vzdání se práva k náhradě újmy prohlášením samotného poškozeného (srov. též zavinění↑) – § 81, 2912, 2898 o. z.

Nedluh – zdánlivý dluh↑, jehož existence je vyvozována z neexistujících okolností předpokládaných v důsledku omluvitelného omylu↑; srov. též plnění nedluhu↑

Nedotknutelnost člověka – ústavně zaručené základní právo každého člověka na ochranu před neoprávněným zásahem do jeho integrity (tělesné či duševní) – čl. 7 odst. 1 Listiny; § 91 o. z.

Nejvyšší orgán spolku – orgán spolku↑ určený stanovami↑ za nejvyšší orgán spolku, nejčastěji členská schůze↑; nejvyšší orgán rozhoduje o zásadních otázkách činnosti spolku (např. určuje hlavní zaměření činnosti spolku, zásadně volí a odvolává členy statutárního orgánu↑, rozhoduje o změně stanov spolku, atd.) – § 243, 244, § 247 a násl. o. z.

Nekalá soutěž – ohrožovací delikt; jednání v hospodářském styku, které je v rozporu s dobrými mravy soutěže↑ a je způsobilé přivodit újmu↑ jiným soutěžitelům↑ nebo zákazníkům↑; neohrožuje existenci hospodářské soutěže↑ jako takové, ale zneužívá ji deformacemi soutěžních pravidel; jde o jednání soutěžitelů tzv. nekalým způsobem, tedy jednání zakázané, neboť je nepoctivé, nemravné, zavrženíhodné, špatné; sleduje se jak ochrana zájmů soutěžitelů tak i zákazníků; generální klauzule nekalé soutěže (§ 2976 obč. zák.), která nekalou soutěž zakazuje, je doplněna demonstrativním výčtem skutkových podstat nekalé soutěže (klamavá reklama↑, klamavé označování zboží↑ a služeb↑, vyvolání nebezpečí záměny↑, parazitování na pověsti↑ závodu, výrobku či služeb jiného soutěžitele, podplácení↑, zlehčování↑, srovnávací reklama↑, pokud není dovolena jako přípustná, porušení obchodního tajemství↑, dotěrné obtěžování↑ a ohrožení zdraví a životního prostředí); podmínky generální klauzule nekalé soutěže je nezbytné splnit vždy a je samostatně použitelná; požadavek souladu s dobrými mravy soutěže zajišťuje čistotu a slušnost soutěže; nahrazuje se jak škoda↑, tak nemajetková újma↑ spočívající např. v poškození dobré pověsti soutěžitele či zákazníka – § 2976 až 2990 o. z.; § 44 a násl. obch. zák.

Nemajetková újma – obvykle chápána negativně jako jakákoliv újma, která pro poškozeného neznamená přímou ztrátu na majetku (viz škoda↑); jedná se o dočasné či trvalé snížení hodnoty jiné než majetkové povahy↑, která spadá do sféry poškozeného a která je v rámci společnosti, trhu nebo jiného prostředí vnímána jako souměřitelná, takže její snížení může poškozeného (byť i krátkodobě) znevýhodnit v realizaci práva brát se o své štěstí↑ oproti ostatním členům daného prostředí; typicky se jedná o takové hodnoty jako tělesné a duševní zdraví, jméno↑, důstojnost, pověst, soukromí apod. – § 2894 odst. 2, § 2951 odst. 2, § 2956, 2971 o. z.; § 13 odst. 2 obč. zák.

Neplatnost manželství – následek stavu, kdy v době uzavření manželství↑ existovala některá ze zákonných překážek; manželství se považuje za platné, dokud není prohlášeno za neplatné, pro nastoupení následků neplatnosti manželství je tedy zapotřebí soudní rozhodnutí; bylo-li manželství prohlášeno za neplatné, považuje se za neuzavřené; na rozdíl od zdánlivého manželství↑ zde může dojít ke konvalidaci↑; důvody neplatnosti manželství jsou např. násilí nebo výhrůžka při jeho uzavření, nedostatek plné svéprávnosti↑ (z důvodu nezletilosti osob starších šestnácti let nebo omezení rozhodnutím soudu), bigamie↑, příbuzenský vztah, omyl↑ v totožnosti nebo povaze sňatečného právního jednání – § 680 až 686 o. z.; § 11 až 17 zák. o rodině

Neplatnost právního jednání – zákonem↑ stanovená sankce postihující vadné právní jednání↑, tj. právní jednání, které nesplňuje stanovené náležitosti nebo které se příčí zákonem stanovenému zákazu; neplatnost způsobuje, že takové právní jednání nevyvolává zamýšlené právní účinky, resp. vyvolává účinky stanovené zákonem pro případy neplatného právního jednání (např. dle ustanovení o bezdůvodném obohacení↑) – § 574 a násl. o. z.; § 37 a násl. obč. zák.; § 267 obch. zák.

Neplatnost právního jednání absolutní – zákonem↑ stanovená sankce neplatnosti, která působí bez dalšího; k sankci absolutní neplatnosti přihlíží orgány aplikující právo z úřední povinnosti – § 588 o. z.; § 37 a násl. obč. zák.

Neplatnost právního jednání částečná – zákonem↑ stanovená sankce neplatnosti, která působí pouze ve vztahu k oddělitelné části právního jednání za předpokladu, že by v rozsahu zbývajícím (v části neplatností nedotčené) k právnímu jednání↑ došlo, pokud by byla neplatnost rozpoznána včas – § 576 o. z.; § 41 obč. zák.

Neplatnost právního jednání o určení rozsahu – zákonem↑ stanovená sankce neplatnosti postihující ujednání o určení rozsahu (časového, územního, množstevního) příčící se zákonnému zákazu; takové neplatné ujednání musí orgán aplikující právo nahradit podle pravidel spravedlivého uspořádání práv a povinností↑ – § 577 o. z.

Neplatnost právního jednání relativní – zákonem↑ stanovená sankce neplatnosti, která působí pouze za podmínky uplatnění námitky neplatnosti ze strany oprávněné osoby; k relativní neplatnosti přihlíží orgány aplikující právo pouze k takové uplatněné námitce – § 586, § 587 o. z.; § 40a obč. zák.; § 267 odst. 1 obch. zák.

Neposkytnutí potřebné pomoci v nouzi – důvod vydědění↑; jednání dědice↑ spočívající v nedání (non dare), nekonání (non facere), ale též nezdržení se (non omittere) či nestrpění (non pati) vůči zůstaviteli↑ za situace, kdy vzhledem k tíživým majetkovým, zdravotním, sociálním a dalším životním poměrům zůstavitele, jakož i vzhledem k intenzitě příbuzenského poměru zůstavitele vůči takovému dědici, bylo dle obecně společensky přijímaných hledisek možné takové jednání od dědice legitimně očekávat – § 1646 odst. 2 písm. a) o. z.; § 469a odst. 1 písm. a) obč. zák.

Neprojevení opravdového zájmu – důvod vydědění↑; jednání spočívající v rezignaci dědice↑ na svou sociální úlohu v životě zůstavitele↑, jež se projevuje významnou nebo úplnou ztrátou sociálního chování, jež se dle obecné mravnosti od osoby v obdobném společenském postavení očekává, a to při současném zohlednění individuálních okolností (zvyklosti↑, náboženské založení rodiny↑, ochota zůstavitele udržovat rodinné vztahy s dědici apod.); hledisko opravdovosti (původnosti) zájmu dědice se projevuje především v nezištném přístupu dědice k osobě zůstavitele, kdy zájem dědice by neměl spočívat pouze v účelové snaze dědice nebýt vyděděn či projevené vydědění zahladit – § 1646 odst. 2 písm. b) o. z.; § 469a odst. 1 písm. b) obč. zák.

Neprovdaná matka – žena, která porodila dítě↑ mimo manželství↑; žena, která není provdána za otce svého dítěte; neprovdaná matka má vůči otci svého dítěte právo na výživu po dobu dvou let od narození dítěte a příspěvek na úhradu nákladů↑ spojených s těhotenstvím a porodem – § 920 o. z.; § 95 zák. o rodině

Nepřítomná osoba – osoba↑, vůči níž je adresována nabídka↑, kterou však tato osoba nemůže nikoliv z vlastní viny bezprostředně vnímat svými smysly a nemůže se tedy bezprostředně seznámit s obsahem nabídky (např. nabídka je zaslána prostřednictvím poštovní zásilky, datovou cestou nebo je zanechána na místě, kde se adresát obvykle vyskytuje); za nepřítomnou lze však považovat i právnickou osobu↑ za situace, kdy adresovanou písemnou nabídku sice bezprostředně převezme fyzická osoba↑ oprávněná k převzetí písemnosti, avšak za současné absence fyzické osoby oprávněné k přijetí nabídky (typicky statutárního orgánu↑) – § 1735 o. z.; § 45 odst. 1 obč. zák.

Nesezdané soužití – dlouhodobé soužití muže a ženy, příp. osob stejného pohlaví mimo manželství↑ nebo registrované partnerství↑; viz také druh a družka↑

Nesrozumitelnost doložky – vlastnost textu zapříčiňující podstatnější zhoršení možnosti získání v něm obsažené informace tím, že gramatická a stylistická stránka textu neúměrně zhoršuje osobě↑ s rozumem průměrného člověka chápat vyjádřenou informaci (např. použití dlouhých souvětí, dvojsmyslných slovních obratů či nevhodně volené stylistiky) – § 1800 odst. 1 o. z.; § 37 odst. 1 obč. zák.

Nesvéprávnost – nezpůsobilost osoby↑ nabývat pro sebe vlastním právním jednáním↑ práva a zavazovat se k povinnostem – např. § 78 odst. 2 , § 1525, § 1539 odst. 2 o. z.; § 10 odst. 1 obč. zák.

Neúčinnost právního jednání (odporovatelnost) – vada právního jednání↑ založená rozhodnutím soudu k návrhu věřitele↑ (tzv. odpůrčí žalobě), který je takovým jednáním zkrácen (srov. zkrácení uspokojení pohledávky↑); tato vada má za následek zachování právního poměru věřitele vůči dlužníku↑, jako by neúčinné právní jednání (ač jinak platné) vůbec nebylo učiněno – § 589 a násl. o. z.; § 42a obč. zák.

Neúměrné snížení hodnoty předmětu plnění – neodvratná změna stavu vyvolaná zpravidla vnějšími okolnostmi (mimo sféru smluvních stran) způsobující natolik významný pokles obvyklé ceny↑ daného plnění↑, že povinnost druhé smluvní strany poskytnout protiplnění v původně sjednaném rozsahu by se jevila zjevně nepřiměřená; neúměrným snížením hodnoty nejsou výchylky v obvyklé ceně, které jsou způsobeny prostým vývojem ekonomiky a trhu, nebo které pojmově spadají do rámce běžného podnikatelského rizika a jsou tak objektivně předvídatelné – § 1765 odst. 1 o. z.

Neúměrné zkrácení – laesio enormis, stav, kdy se strany na základě ujednání smlouvy↑ zavazují k vzájemnému plnění↑, přičemž plnění jedné ze stran je z hlediska své hodnoty v hrubém nepoměru↑ k tomu, co poskytla druhá strana; neúměrné zkrácení zakládá oprávnění zkrácené strany požadovat zrušení smlouvy a navrácení všeho do původního stavu, ledaže druhá strana dorovná zkrácení se zřetelem k ceně obvyklé↑ – § 1793 a násl. o. z.; § 49 obč. zák.

Neúměrné zvýšení nákladů plnění – neodvratná změna stavu vyvolaná zpravidla vnějšími okolnostmi (mimo sféru smluvních stran) způsobující natolik významný nárůst obvyklé ceny↑ vstupů (materiálu, činností apod.), které smluvní strana musí vynaložit za účelem poskytnutí smluvního plnění↑, že povinnost druhé smluvní strany poskytnout protiplnění v původně sjednaném rozsahu by se jevila zjevně nepřiměřená; neúměrným zvýšením nákladů plnění nejsou výchylky v obvyklé ceně, které jsou způsobeny prostým vývojem ekonomiky a trhu, nebo které pojmově spadají do rámce běžného podnikatelského rizika a jsou tak objektivně předvídatelné – § 1765 odst. 1 o. z.

Nevděk – jakékoliv chování, které zjevně není (bráno dle hledisek obecné mravnosti) slučitelné s postavením obdarovaného vůči dárci, od něhož obdarovaný nabyl bezúplatně majetek↑; zjevné porušení dobrých mravů↑ obdarovaným je naplněno tím, že obdarovaný ublížil dárci úmyslně nebo z hrubé nedbalosti↑; odůvodňují-li to okolnosti, považuje se za nevděk vůči dárci také nevhodné chování vůči osobě blízké↑ dárci; nevděk má za následek vznik oprávnění dárce od darovací smlouvy↑ odstoupit, ledaže dárce obdarovanému nevděk prominul, a byl-li dar↑ již odevzdán, má dárce právo požadovat vydání celého daru, popř. finanční náhrady v podobě obvyklé ceny↑; nevděk činí obdarovaného ve vztahu k daru držitelem nepoctivým↑ – § 2072 o. z.; § 630 obč. zák.

Nevěra – kvalifikované jednostranné porušení povinnosti jednoho z manželů být věrný druhému z manželů; v tomto smyslu bývá nevěra charakterizována jako sexuální styk jednoho z manželů s osobou odlišnou od druhého manžela (tzv. sexuální nevěra) nebo i jiné hlubší a trvalejší projevy citové náklonnosti osobě odlišné od druhého manžela, pakliže mohou významně narušit schopnost manželů řádně pečovat o děti↑, domácnost↑ nebo sebe navzájem; nutným předpokladem nevěry je však skutečnost, že manželé souběžně s takovým chováním spolu trvale žijí a nesetrvávají pouze ve formálním svazku – § 687 odst. 2 o. z.; § 18 zák. o rodině

Nezájem – obecně projevy lhostejnosti, tj. vyjádření vztahu mezi dvěma subjekty práva, kdy subjekt soukromoprávních poměrů nejeví pečlivost a starostlivost ohledně jiného subjektu v takovém rozsahu, jaký by bylo lze dle obecných společenských hledisek očekávat vzhledem ke konkrétnímu sociálnímu poměru těchto osob (viz též zjevný nezájem↑) – § 482, 820 o. z.; § 469a odst. 1 obč. zák.; § 68 zák. o rodině

Nezbytná loajalita – povinnost člena orgánu právnické osoby↑ právně jednat v zájmu právnické osoby; jeden z aspektů povinnosti této osoby jednat s péčí řádného hospodáře↑ – § 159 odst. 1 o. z.; § 66d obch. zák.

Nezřízený život – důvod vydědění↑; dlouhodobé chování, které není ojedinělého či nahodilého charakteru, vybočující z rámce obecné společenské představy o dodržování mravnosti – § 1646 odst. 2 písm. d) o. z.; § 469a odst. 1 písm. d) obč. zák.

Nezvěstný – fyzická osoba↑, kterou soud prohlásil za nezvěstnou↑; soud může prohlásit za nezvěstného člověka, který je svéprávný, opustil své bydliště↑, nepodal o sobě zprávu a není o něm známo, kde se zdržuje – § 66 odst. 1 o. z.; § 7 odst. 2 obč. zák.

Non-matrimonium – viz manželství zdánlivé↑

Nouzová situace – stav, kdy fyzická osoba↑ či domácnost↑ není schopna vzhledem ke svým majetkovým a sociálním poměrům uspokojit své základní lidské potřeby, a to ani při vyvinutí maximálního úsilí, které by po dané osobě či domácnosti bylo lze spravedlivě požadovat; zejména se jedná o stav hmotné nouze, kdy nemožnost uspokojení základních potřeb vzniká v důsledku poklesu příjmů, které dotčený subjekt není objektivně schopen navýšit vlastním přičiněním (např. uplatněním nároků, vymáháním pohledávek, prodejem nebo využitím majetku) – § 1840 o. z.

Novace – dvoustranné právní jednání↑, kterým strany projevují vůli upravit dosavadní práva a povinnosti vyplývající z právního poměru založeného smlouvou↑ (a to ohledně tzv. podstatného obsahu smlouvy); rozlišuje se novace privativní↑ a kumulativní↑; při novaci se nepoužije ustanovení o navracení do původního stavu při vzájemném plnění v hrubém nepoměru, ledaže nebyla učiněna poctivě – § 1902 o. z.; § 516, 570 obč. zák.

Novace kumulativní – taková změna obsahu smlouvy↑, kdy dochází k úpravě práv a povinností vyplývajících z právního poměru založeného smlouvou, přičemž původní smlouva↑ jako právní důvod závazku zůstává zachována; k tomu dochází, pokud dosavadní závazek může obstát vedle závazku nového – § 1902 o. z.; § 516 obč. zák.

Novace privativní – taková změna obsahu smlouvy↑, kdy původní závazek zaniká a je nahrazen závazkem novým (technicky vlastně nedochází ke změně obsahu smlouvy, ale ke zrušení původní smlouvy a uzavření smlouvy nové) – § 1902 o. z.; § 570 obč. zák.

Nutná obrana – okolnost vylučující protiprávnost, jednání, které by jinak zakládalo odpovědnost za způsobenou újmu↑; spočívá v odvrácení nebezpečí od sebe (tzv. sebeobrana v nutné obraně) nebo od jiného (tzv. pomoc v nutné obraně) vzniklého protiprávním útokem, který bezprostředně hrozí nebo trvá; újma vzniklá útočníkovi při odvracení jeho útoku se nenahrazuje; jde výlučně o vztah mezi útočníkem a osobou↑ odvracející útok; chráněn je zákrok osoby, která útok odvrací, nikoli útočníka jednajícího protiprávně; touto formou svépomoci↑ je nahrazována ochrana ze strany orgánů státu; speciální případ krajní nouze↑; má jinou funkci než trestněprávní pojetí nutné obrany; civilní soud není vázán rozsudkem v trestním řízení, pokud jde o závěr ohledně jednání obžalovaného v nutné obraně, a sám provádí důkazy k tomu, zda jsou dány její podmínky ve všech směrech (a nejedná se o tzv. exces z nutné obrany); útok musí být bezprostředně hrozící nebo trvající v okamžiku útoku; brání-li se napadený domnělému útoku (tzv. putativní obrana), který je posuzován v trestním právu podle zásad o skutkovém omylu↑, není vznik újmy a odpovědnost za ni vyloučen; vyžaduje se protiprávnost (nedovolenost) útoku, tedy rozpor s právní normou (zpravidla jde o trestný čin, může však jít např. o delikt správního práva aj.); přestože podmínkou nutné obrany v rámci trestního práva není subsidiarita (a je zde tedy možnost vyřešit situaci jinak než střetem s útočníkem, např. útěkem), je v právu civilním zakotven tzv. intenzivní exces z nutné obrany, kdy je osoba odvracející útok povinna způsobenou újmu nahradit, je-li její obrana zcela zjevně nepřiměřená, zejména vzhledem k závažnosti újmy útočníka způsobené odvracením útoku, a je zde proto nepoměr ve způsobené újmě; osoba odvracející útok je rovněž povinna újmu nahradit, je-li zjevné, že napadenému hrozí vzhledem k jeho poměrům újma jen nepatrná, pouze však za podmínky přiměřenosti obrany; míra hrozící újmy musí být posouzena vzhledem k poměrům napadeného; přiměřenost je nutné porovnávat s chráněným zájmem (rozlišuje se proto např. útok proti majetku a útok proti životu a zdraví); obrana musí být nutná, tedy taková, která je potřebná (nezbytná) k účinnému odvrácení útoku, tj. musí být objektivně intenzivnější než útok, nesmí však jít o „zcela zjevný“ nepoměr mezi útokem a obranou; přihlíží se k omluvitelnému vzrušení mysli osoby jednající v nutné obraně a odvracející útok – § 2905, 2907, 2908 o. z.; § 29 tr. zákoníku; § 418 odst. 2 obč. zák.

Nutná výživa – právo na zaopatření↑ v takovém rozsahu, aby byl oprávněný schopen uspokojovat všechny potřeby, není-li toho objektivně sám schopen; jedná se však o potřeby pouze v nutném rozsahu, tj. potřeby, jejichž uspokojení je dle obecného společenského mínění nezbytné k zachování života jedince (zejména se jedná o zajištění stravy, ošacení a bydlení) – § 1665, § 1666 odst. 3, § 1668 odst. 2, § 2068 o. z.; § 90 zák. o rodině

O

Obdarovaný – strana smlouvy darovací↑, na niž je převedeno vlastnické právo↑ k vymezenému daru↑, nebo v jejíž prospěch je poskytováno jiné plnění↑, to vše bez závazku poskytnout jakékoliv protiplnění – § 461 odst. 2, § 591, 2055, § 2056 až 2059, § 2068 a násl., § 2072 a násl. o. z.; § 143 odst. 1, § 628 a násl. obč. zák.

Obdoba osvojení nezletilého – týká se osvojení↑ zletilé fyzické osoby↑; závěr o tom, zda osvojení zletilého je či není obdobou osvojení nezletilého, se odráží v právních následcích, resp. zániku nebo přetrvání právních vazeb na původní rodinu↑ osvojence↑; není-li osvojení zletilého obdobou osvojení nezletilého, pak platí, že osvojenci a jeho potomkům↑ nevzniká osvojením příbuzenský poměr vůči členům rodiny osvojitele↑ a nenabývají vůči nim žádných majetkových práv, resp. že osvojitel nenabývá osvojením žádných majetkových práv vůči osvojenci a jeho potomkům, osvojenec a jeho potomci rovněž nepozbývají osvojením práv ve vlastní rodině – § 847 až 849 o. z.

Obchodní firma – jméno↑ (název), pod kterým je podnikatel↑ zapsán do obchodního rejstříku; obchodní firma nesmí být zaměnitelná s jinou obchodní firmou a nesmí působit klamavě – § 423 a násl. o. z.; § 8 a násl. obch. zák.

Obchodní korporace – souhrnné označení pro obchodní společnosti a družstva; obchodními společnostmi jsou veřejná obchodní společnost, komanditní společnost, společnost s ručením omezeným, akciová společnost, evropská společnost a evropské hospodářské zájmové sdružení; družstvy jsou družstvo a evropská družstevní společnost – § 428 o. z.; § 1 z. o. k.

Obchodní listina – písemný obsah zaznamenaný na hmotném podkladu, který podnikatel↑ pořizuje v rámci své obchodní činnosti a jímž komunikuje se třetími osobami↑ (např. obchodní dopisy, faktury, smlouvy↑ atd.); podnikatel je povinen uvádět na každé obchodní listině zákonem↑ vymezené údaje identifikující jeho osobu a též údaje o jeho zápisu do příslušného veřejného rejstříku↑ či jiné evidence; fakultativně může na obchodní listině uvést též další údaje, nevyvolávají-li klamavý dojem o jeho osobě – např. § 435 o. z.; § 13a obch. zák.

Obchodní podmínky – ucelený a určitým způsobem vymezený souhrn smluvních ujednání, jež nejsou přímým obsahem smlouvy↑; obchodní podmínky se stávají součástí obsahu smlouvy za předpokladu, že se na ně smlouva odkazuje, čímž dochází zejména k omezení časové a ekonomické náročnosti procesu uzavírání smlouvy↑ při uzavírání typologicky obdobných smluv o předem neurčitém množství – § 1751 až 1753 o. z.; § 53a odst. 3 obč. zák.; § 273 obch. zák.

Obchodní tajemství – konkurenčně významné, určitelné, ocenitelné a v příslušných obchodních kruzích běžně nedostupné skutečnosti, které souvisí s obchodním závodem↑, resp. jeho provozem, a jejichž vlastník zajišťuje ve svém zájmu odpovídajícím způsobem jejich utajení; v tomto ohledu se obchodním tajemstvím rozumí veškeré informace a skutečnosti, jejichž zveřejnění a využití konkurenty by bylo schopné snížit konkurenceschopnost podnikatele↑ (vlastníka závodu), např. informace týkající se obchodní strategie, smluvních vztahů s obchodními partnery, nákladů↑ při provozu závodu, výrobních postupů, organizace práce apod. – § 504 o. z.; § 17 a násl., § 51 obch. zák.

Obchodní zastoupení – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o obchodním zastoupení↑ – § 2483 a násl. o. z.; § 652 a násl. obch. zák.

Obchodní zástupce – strana smlouvy o obchodním zastoupení↑, která se v postavení samostatného (nezávislého) podnikatele↑ zavazuje dlouhodobě vyvíjet pro zastoupeného↑ činnost směřující k uzavírání určitého druhu obchodů zastoupeným nebo k ujednání obchodů jménem zastoupeného a na jeho účet, a přijímá za to úplatu od zastoupeného (provizi↑); obchodním zástupcem↑ právnické osoby↑ nemůže být ten, kdo je oprávněn přímo zavazovat zastoupeného, s nímž má být obchod uzavřen, kdo vystupuje jako člen orgánu, nucený správce nebo insolvenční správce takového subjektu – § 2483 a násl. o. z.; § 652 a násl. obch. zák.

Obchodní závod – organizovaný soubor jmění↑ (aktiv a pasiv) vytvořený podnikatelem↑ a sloužící k provozování jeho činnosti; aktiva a pasiva náleží k závodu, jestliže obvykle souvisí s předmětem podnikatelské činnosti↑ – § 502 o. z.

Obchodní závod hlavní – viz hlavní obchodní závod↑

Obchodní zvyklosti – souhrn osvojených pravidel a termínů (výrazů), které jsou v souvislosti s historickým vývojem právního styku mezi podnikateli↑ pokládány za charakteristické pro určité území nebo odvětví obchodu, a jejichž dodržování či znalost tak může být v právních vztazích spadajících do tohoto rámce legitimně očekávána i bez potřeby jejich normování, ať již zákonnou či smluvní úpravou (srov. též zvyklosti↑); v tomto smyslu se může jednat zejména o zvyklosti v oblasti jakosti zboží↑ nebo rozsahu přirozených úbytků při jeho přepravě, dodávek (provozní soubor, provozní jednotka), zkoušek (zkušební provoz, garanční zkoušky). Obchodními zvyklostmi jsou např. podmínky EFET v oblasti energetiky, podmínky FIDIC v oblasti stavebnictví nebo podmínky Londýnské City v oblasti bankovnictví – § 558 odst. 2 o. z.; § 1 odst. 2, § 264, 730 obch. zák.

Objednatel – 1. strana smlouvy o ubytování↑, která se zavazuje zaplatit ubytovateli↑ odměnu za ubytování a služby↑ s tím spojené, jež ubytovatel poskytl jemu či třetí osobě, a to ve lhůtě stanovené ubytovacím řádem nebo lhůtě obvyklé – § 2326 a násl. o. z.; 2. strana smlouvy o dílo↑, která pověřuje zhotovitele↑ k provedení díla a dále se zavazuje takové dílo↑ převzít a zaplatit zhotoviteli cenu↑ určenou přímo, odhadem, jiným způsobem určení, jinak cenu obvyklou↑ – § 2586 a násl. o. z.; 3. strana smlouvy o kontrolní činnosti↑, která pověřuje kontrolora↑ nestranným zjištěním stavu určité věci nebo ověřením výsledku určité činnosti, a zavazuje se za to zaplatit odměnu – § 2652 a násl. o. z.

Objektivizace – výkladová metoda vycházející z chápání společnosti a jí vytvořených kulturních entit (včetně právních norem, resp. v nich užívaného jazyka) jako systému jevů jsoucích samy o sobě, nezávislých na konkrétních individuích; individuum v pozici adresáta normy tedy přejímá význam slov užitých v právní normě, tento význam je mu vnucován bez ohledu na jeho vnitřní přesvědčení↑; výsledkem procesu objektivizace je povinnost vykládat pojmy užité v právních normách dle objektivního hlediska, tedy v mírách, kvalitách či jiných hodnotách, jakým by užívané normě přikládala smysl taková objektivní společnost (např. dobré mravy↑, ohledy slušnosti↑, předvídatelné riziko, omluvitelný omyl↑ apod.)

Obmyšlený – 1. osoba↑, v jejíž prospěch má být poskytnuto plnění↑ ze svěřenského fondu↑ (ať již v podobě plodů, užitků↑, výnosů↑ ze svěřenského fondu nebo podílů z nich, anebo vydání podstaty nebo podílu na podstatě svěřenského fondu při jeho zániku); osobu obmyšleného může určit zakladatel fondu nebo svěřenský správce↑ – § 1457 a násl. o. z.; 2. osoba odlišná od pojistníka↑, v jejíž prospěch má pojistitel↑ v případě pojistné události↑ poskytnout sjednané plnění (typicky u pojištění↑ pro případ smrti↑); viz smlouva pojistná↑ – např. § 2770, 2826, § 2829 až 2832, § 2836 o. z.; § 3 písm. j) zák. o pojistné smlouvě

Obnovení právnické osoby – institut umožňující „oživení“ právnické osoby↑ zaniklé výmazem z veřejného rejstříku↑; o obnovení právnické osoby může rozhodnout soud, zjistí-li se po jejím zániku↑ její neznámý majetek↑, nebo objeví-li se jiný zájem↑ hodný právní ochrany; rozhodne-li soud o obnovení právnické osoby, zruší její výmaz z veřejného rejstříku, rozhodne o její likvidaci↑ a jmenuje likvidátora↑; na obnovenou právnickou osobu se hledí, jako by nikdy nezanikla – § 209 o. z.; § 75b obch. zák.

Obnovení rovnováhy práv a povinností – narovnání práv a povinností vyplývajících ze smlouvy↑ v podobě změny obsahu smlouvy provedené soudem při změně okolností↑; předpokladem obnovení rovnováhy je skutečnost, že strany nenarovnaly smlouvu po obnovení jednání v přiměřené lhůtě – § 1766 o. z.

Obohacení – viz majetkový prospěch↑

Obohacený – někdy též příjemce; označení subjektu, který získává majetkový prospěch↑ bez právem aprobovaného důvodu – § 2999 odst. 3, § 3001 odst. 2, § 3004 odst. 1 o. z.; § 451 odst. 1 obč. zák.

Obor obchodního závodu – obecné vymezení předmětu činnosti obchodního závodu↑; osoba↑ zastupující podnikatele↑ při provozu obchodního závodu je povinna zdržet se konkurenčního jednání vůči němu v tomtéž oboru obchodního závodu – např. § 432 odst. 1 o. z.

Obrat nadace – souhrn úplat bez daně z přidané hodnoty, které nadace↑ obdržela za plnění↑ poskytovaná v rámci jejího předmětu činnosti – např. § 341 o. z.

Obstarávání záležitostí rodiny – výčet základních právních jednání↑, která směřují k uspokojování a zajišťování potřeb rodiny↑; oprávnění náleží jak oběma manželům společně, tak i každému z nich zvlášť – § 693, 697 o. z.; § 21 odst. 2 zák. o rodině

Obstaravatel inkasa – strana smlouvy o inkasu↑, která se zavazuje obstarat pro příkazce↑ přijetí peněžní částky nebo jiný inkasní úkon od třetí osoby, a přijímá za to odměnu – § 2694 a násl. o. z.; § 692 a násl. obch. zák.

Obtížený (příkazem, odkazem) – osoba↑, které je prostřednictvím příkazu závětního↑ nebo odkazu↑ uložena povinnost něco dát (dare), konat (facere), nekonat (omittere) či strpět (pati) ve prospěch třetí osoby; v tomto směru se obtíženým rozumí typicky dědic↑ obtížený příkazem↑ nebo odkazem, dědic přední↑ nebo odkazovník přední↑ – § 1569 odst. 2, § 1572 odst. 1, § 1604 odst. 1 o. z.

Obvyklé vybavení rodinné domácnosti – soubor movitých věcí↑, které dle obecného hlediska běžně slouží k uspokojování nezbytných životních potřeb rodiny↑ a jejích členů (zejména se jedná o potraviny, ošacení, věci sloužící k jejich uskladnění, uchování anebo přípravě, věci sloužící k osobní hygieně a spánku); přitom není rozhodné, zda jednotlivé věci jsou ve vlastnictví↑ obou manželů nebo jen jednoho z nich – § 698 o. z.; § 143a odst. 2, § 148 obč. zák.

Obvyklý způsob přepravy – přeprava, která probíhá za okolností, jež lze dle obecné zkušenosti chápat jako běžné ve vnějším světě s ohledem na zvolený druh přepravy (tj. přeprava, která probíhá za absence nahodilých a nepravděpodobných okolností majících vliv na časovou náročnost přepravy); pokud by písemnost, která vyjadřuje přijetí nabídky↑, byla odeslána za takových okolností, že by došla navrhovateli↑ včas, kdyby její přeprava probíhala obvyklým způsobem, má pozdní přijetí účinky včasného přijetí, ledaže navrhovatel bez odkladu vyrozumí alespoň ústně osobu, které byla nabídka určena, že považuje nabídku za zaniklou – § 1743 odst. 2 o. z.; § 43c odst. 4 obč. zák.

Odbytné – jednorázové vypořádání budoucích nároků na náhradu při ublížení na zdraví a při usmrcení na základě dohody mezi škůdcem↑ a poškozeným; paušální náhrada za peněžitý důchod↑; může se týkat veškerých nároků poškozeného v budoucnu hrazených formou peněžitého důchodu, tzn. náhrady za ztrátu na výdělku po dobu pracovní neschopnosti poškozeného, náhrady za ztrátu na výdělku po skončení pracovní neschopnosti poškozeného, případně při invaliditě, náhrady za ztrátu na důchodu, náhrady za bezplatnou práci pro jiného v jeho domácnosti↑ nebo závodu, nákladů↑ vynaložených na výživu pozůstalým; soud jej přizná pouze na žádost poškozeného a za podmínky existence důležitých důvodů pro takovýto postup podle okolností případu – § 2962 až 2966, § 2968 o. z.

Odesílatel – strana smlouvy o přepravě věci↑, která pověřuje dopravce↑ přepravou věci↑ jako zásilky z místa odeslání do místa určení, a zavazuje se za to poskytnout úplatu (přepravné↑) – § 2555 a násl. o. z.; § 765 a násl. obč. zák.; § 610 a násl. obch. zák.

Odchylky potvrzení – rozpor mezi skutečným obsahem smlouvy uzavřené stranami v jiné než písemné formě↑ a obsahem vyjádřeným v písemném potvrzení smlouvy↑; odchylkou podstatného charakteru se rozumí rozpor takového charakteru, kdy strana, u níž obsah smlouvy vyplývající z potvrzení má zhoršovat její postavení (zejména tím, že rozšiřuje rozsah povinností nebo zužuje rozsah oprávnění), by dle hledisek rozumného chování neměla zájem↑ takovou smlouvu uzavírat – § 1757 odst. 2 o. z.

Odkaz – pohledávka↑ zřízená posledním pořízením↑ ve prospěch odkazovníka↑ (příp. i skupiny osob), které odpovídá subjektivní povinnost dědice↑ vydat odkazovníku určitou či druhově určenou věc↑ nebo v jeho prospěch zřídit právo↑; subjektivní povinnost může stíhat i odkazovníka v rámci tzv. pododkazu↑ – § 1477, § 1594 a násl. o. z.

Odkaz další – viz pododkaz↑

Odkaz dávky – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem vyplácet peníze na pohledávku↑ odkazovníka↑ (pohledávka představuje součet všech takto odkázaných splátek) ve výplatních termínech podle zůstavitelem určených splátek – § 1626 odst. 1 o. z.

Odkaz dětem – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem vydat věc↑ nebo zřídit právo ve prospěch dítěte↑, resp. dětí zůstavitele (pak se jedná o přímé potomky↑ zůstavitele, jakož i další potomky vstupující na jejich místo) nebo jiné osoby od zůstavitele odlišné (pak se jedná výhradně o přímé potomky určené osoby) – § 1618 o. z.

Odkaz dluhu – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem uznat určitý dluh↑ zůstavitele↑ vůči odkazovníku↑ a splnit jej ve lhůtě pro splnění ostatních odkazů – § 1616 o. z.

Odkaz peněz – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost vyplatit odkazovníku↑ peníze – § 1607 o. z.

Odkaz pohledávky – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem postoupit odkazovníku↑ pohledávku zůstavitele↑ s jejím příslušenstvím a případným zajištěním, jakož i povinnost předat odkazovníku doklady a informace potřebné k jejímu uplatnění; je-li dlužníkem↑ z takové pohledávky sám odkazovník, rozumí se odkazem pohledávky závazek vydat odkazovníku kvitanci↑ nebo vrátit dlužní úpis↑ – § 1612 a násl. o. z.

Odkaz přednostní – odkaz↑ obtížený pododkazem↑, tedy zůstavitelem↑ uložený závazek ve prospěch odkazovníka↑ obtížený povinností takového odkazovníka vydat určitou či druhově určenou věc↑ ve prospěch dalšího odkazovníka – § 1596 o. z.

Odkaz příbuzným – odkaz↑, jehož obsahovým vymezením je závazek↑ vydat věc↑ nebo zřídit právo ve prospěch příbuzných bez bližšího určení; dle § 682 o. z. o. takový odkaz pak zakládá povinnost obtíženého odkazem ve prospěch osob↑, které byly nejbližší zůstaviteli↑ dle zákonné dědické posloupnosti↑

Odkaz uvolněný – odkaz↑, který odkazovník↑ nenabude z důvodu nemožnosti nebo z důvodu jeho odmítnutí – § 1628, 1629 o. z.

Odkaz věci cizí – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem zakoupit po smrti↑ zůstavitele↑ na vlastní náklady↑ určitou věc↑ od třetí osoby a poskytnout ji odkazovníku↑ (v případě nesouhlasu třetí osoby s prodejem věci lze takový závazek splnit vyplacením obvyklé ceny↑ věci ve prospěch odkazovníka); k jiným odkazům věcí nenáležejících zůstaviteli ani některému z dědiců nebo odkazovníků se nepřihlíží – § 1610 o. z.

Odkaz věci určité – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem vydat odkazovníku↑ individuálně určenou věc↑ z pozůstalosti↑ nebo věc cizí (viz odkaz věci cizí↑) – § 1608 a násl. o. z.

Odkaz věci určitého druhu – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem vydat odkazovníku↑ jednu z více věcí↑ stejného druhu nebo účelového určení nacházejících se v pozůstalosti↑ – § 1604 a násl. o. z.

Odkaz výchovy – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem zajistit odkazovníku↑ výživu, ošacení, byt↑, potřebné studium, a ostatní potřeby, a to do nabytí zletilosti↑ odkazovníka; viz též odkaz výživného↑

Odkaz výživného – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost osoby obtížené odkazem vyplácet odkazovníku↑ pravidelně finanční nebo naturální plnění↑ za účelem uspokojení základních životních potřeb; v závislosti na rozsahu rozlišuje právní doktrína odkaz zaopatření↑, odkaz výživy↑ a odkaz výchovy↑ – § 1626 odst. 2, § 1631 odst. 2 o. z.

Odkaz výživy – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost osoby obtížené odkazem zajistit odkazovníku↑ výživu; negativním výkladem lze dospět k závěru, že se odkaz výživy nevztahuje na ošacení, byt↑, potřebné studium, a ostatní potřeby – obsahově tedy odkaz výživy odpovídá odkazu stravy ve smyslu § 672 o. z. o., podle něhož představoval závazek osoby obtížené odkazem zajistit odkazovníku do jeho smrti↑ potravu (stravu a nápoje)

Odkaz zaopatření – odkaz↑, jehož obsahem je subjektivní povinnost obtíženého odkazem zajistit odkazovníku↑ výživu, ošacení, byt, potřebné studium a ostatní potřeby, a to doživotně (tj. do smrti↑ odkazovníka); viz též odkaz výživného↑

Odkazovník – osoba oprávněná z odkazu↑, tedy věřitel↑, vůči němuž má dědic↑ závazek↑ vydat určitou či druhově určenou věc↑ nebo v jeho prospěch zřídit právo – § 1498, § 1678 odst. 2 o. z.

Odkazovník následný – svěřenský nástupce z odkazu↑, tedy zůstavitelem ustanovený odkazovník↑, který nabývá majetek↑ z pozůstalosti↑ od osoby předního odkazovníka↑ v závislosti na splnění zůstavitelem stanovené podmínky závětní↑, doložení času závětního↑ nebo smrti↑ předního odkazovníka – § 1568 o. z.

Odkazovník přední – zůstavitelem↑ ustanovený odkazovník↑, který majetek↑ z pozůstalosti↑ nabývá dočasně, tj. do splnění podmínky závětní↑, doložení času závětního↑ nebo své smrti↑ (v důsledku těchto skutečností přechází majetek na následného odkazovníka↑); přední odkazovník je ve vztahu k odkázanému majetku v postavení dočasného poživatele↑ bez oprávnění takový majetek zcizit nebo zatížit – § 1568 o. z.

Odkazovník smluvní – odkazovník↑ povolaný na základě dědické smlouvy↑ – § 1583 o. z.

Odkazy veřejně prospěšné, dobročinné a podobné – právní jednání↑ zůstavitele↑, jehož obsahem je projev vůle↑, aby jednotlivě určené předměty pozůstalosti↑, jakož i k nim přináležející práva, připadly po jeho smrti↑ blíže neurčenému okruhu osob↑, které jsou dle obecně přijímaných společenských hledisek pokládány za osoby důvodně odkázané na finanční pomoc druhých, případně použity na uspokojení veřejných potřeb nebo v jiném veřejném zájmu – § 1624 o. z.

Odkupné – označení pro jednorázové finanční plnění↑ poskytnuté pojistitelem↑ ve prospěch pojistníka↑ na jeho žádost; výplatou odkupného pojištění↑ zaniká – § 2842, 2843 o. z.; § 58 zák. o pojistné smlouvě

Odloučení pozůstalosti – právní poměr založený jednáním dědice↑, ve kterém zůstává dědictví↑ v oddělené správě od ostatního jmění↑ dědice – § 1684 odst. 2 písm. d), § 1709 o. z.

Odmítnutí dědictví – jednostranné právní jednání↑, kterým dědic↑ po smrti↑ zůstavitele projevuje vůli↑ nenabýt dědictví↑; odmítnout dědictví lze s výhradou povinného dílu↑ nebo zcela, tj. včetně povinného dílu připadajícího na dědice (naproti tomu srov. zřeknutí se dědického práva↑) – § 1485 a násl., § 1702 o. z.; § 463 a násl. obč. zák.

Odmítnutí odkazu – jednostranné právní jednání↑, kterým odkazovník↑ po smrti↑ zůstavitele projevuje vůli↑ nenabýt předmět odkazu↑ – § 1623 o. z.

Odstoupení od správy – způsob zániku funkce správce cizího majetku↑ na základě projevu správce vyjadřujícího jeho vůli↑ ukončit výkon této funkce; prohlášení o odstoupení z funkce↑ správce doručí osobě oprávněné povolat nového správce, tímto okamžikem výkon jeho funkce končí, nevztáhne-li správce odstoupení k pozdějšímu datu; odstoupením z funkce nesmí správce porušit svou povinnost řádně spravovat předmětný majetek↑, jinak odpovídá za škodu tímto jednáním vzniklou – § 1438 a násl. o. z.

Odstoupení z funkce – jeden ze způsobů zániku funkce člena orgánu právnické osoby↑; projev vůle↑ člena orgánu právnické osoby, učiněný vůči dané právnické osobě, vyjadřující jeho vůli ukončit výkon této funkce – např. § 160, § 477 odst. 1 o. z.; § 66 odst. 1 obch. zák.

Odstupné – peněžité plnění↑, jehož zaplacením může smluvní strana zrušit závazek vyplývající ze smlouvy↑ (s účinky obdobnými v případě odstoupení od smlouvy), je-li tak mezi stranami dohodnuto; právo zrušit závazek zaplacením odstupného však nemá strana, která již, byť i jen zčásti, plnění druhé strany přijala nebo druhé straně sama plnila – § 1992 o. z.; § 497 obč. zák.; § 355 obch. zák.

Odštěpení – forma rozdělení právnické osoby↑, při níž se rozdělovaná právnická osoba↑ neruší, ani nezaniká, ale vyčleněná část jejích práv a povinností přechází na již existující, nebo nově založenou nástupnickou právnickou osobu↑ – § 176 odst. 2, § 179 o. z.; § 243 zák. o přeměnách

Odúmrť – pozůstalost↑, kterou nenabude žádný dědic↑; taková pozůstalost připadá státu v postavení zákonného dědice↑ – § 1634 o. z.; § 462, 472 obč. zák.

Odvolání odkazu – právní jednání↑ zůstavitele↑, kterým projevuje vůli, aby jím pořízený odkaz↑ nevyvolával právní účinky; odvoláním odkazu se rozumí právní jednání, kterým zůstavitel výslovně projevuje vůli odvolat odkaz (prohlášení): zničení listiny↑, na níž je odkaz zaznamenán, vydání odkazu pořízeného ve formě veřejné listiny↑ (tj. vzetí listiny z notářské úschovy), zničení nebo nevratné zcizení↑ odkázané věci↑, přeměna odkázané věci na věc jinou (např. zpracováním↑) nebo vymožení a vybrání odkázané pohledávky↑ – § 1577 a násl., § 1602, 1603 o. z.

Odvolání závěti – odvoláním závěti se rozumí právní jednání↑, kterým zůstavitel↑ výslovně projevuje vůli↑ odvolat pořízenou závěť↑ (prohlášení), zničení listiny↑, na níž je závěť zaznamenána, nebo vydání závěti pořízené ve formě veřejné listiny↑ (tj. vzetí listiny z notářské úschovy) – § 1577 a násl. o. z.; § 480 obč. zák.

Ohledy slušnosti – právem aprobovaná výhoda (beneficium) vyplývající z principu zákazu bezohlednosti↑, která zakládá oprávnění dát (dare), konat (facere), nekonat (omittere) či strpět (pati) ve prospěch druhé osoby i při současném (majetkovém) zkrácení věřitele↑ (viz též zkrácení uspokojení pohledávky↑); toto plnění↑, jímž se vyhovuje ohledům slušnosti, je třeba chápat jen jako takovou dispozici s majetkem↑, která je motivována snahou zachovat hodnoty vymezující lidského jedince jako subjekt práva (zejména jméno↑, fyzickou a duševní integritu, čest, důstojnost, soukromí a další osobnostní práva) a která je skutečně (objektivně) schopna k takovému zachování přispět s ohledem na konkrétní okolnosti případu – § 2 odst. 3, § 591 písm. d) o. z.; § 240 odst. 4 insolvenčního zákona

Ohrožení zdraví nebo životního prostředí (v soutěžním právu) – skutková podstata nekalé soutěže↑; jednání, jímž soutěžitel↑ zkresluje podmínky hospodářské soutěže↑ tím, že provozuje výrobu, uvádí na trh výrobek nebo provádí výkon ohrožující zájem↑ na ochraně zdraví nebo životního prostředí chráněný zákonem↑, aby tak získal pro sebe nebo pro jiného prospěch na úkor jiného soutěžitele nebo zákazníků↑; v mezinárodním kontextu jde o spíše výjimečné ustanovení; aplikace především v oblasti bio výrobků a služeb, případně vlivu na životní prostředí – § 2987 o. z.; § 52 obch. zák.

Ochranná výchova – druh ochranného opatření, jehož účelem je kladně ovlivnit duševní, mravní a sociální vývoj mladistvého, resp. dítěte↑, a chránit společnost před pácháním provinění mladistvými (těmi, kteří v době spáchání provinění dovršili patnáctý rok a nepřekročili osmnáctý rok svého věku) nebo činů jinak trestných dětmi mladšími patnácti let; vykonává se ve výchovných zařízeních – § 971, 975 o. z.; § 22, 82 z. s. m.; § 103 zák. o rodině

Ochuzený – někdy též poškozený; označení subjektu, kterému vzniká ekonomicky ocenitelná újma↑ buď v důsledku vlastního dání (do) nebo konání↑ (facio) ve prospěch jiného (obohaceného), nebo v důsledku užití vlastních hodnot jiným (obohaceným↑), aniž by pro tyto situace existoval právem aprobovaný důvod – § 2991 a násl. o. z.; § 456 obč. zák.

Okolnost rozhodující – okolnost (vnější jev, výsledek děje či stav vnějšího světa) ovlivňující vůli↑ subjektu zaměřenou vůči minimálnímu obsahu smlouvy, tj. k náležitosti smlouvy↑, ohledně níž musí mezi kontrahenty existovat shoda, aby vůbec smlouva jako taková vznikla (např. individuálně určený předmět smlouvy kupní↑) – § 583 o. z.; § 49a obč. zák.

Okolnost vedlejší – okolnost (vnější jev, výsledek děje či stav vnějšího světa) ovlivňující vůli↑ subjektu zaměřenou nikoliv vůči minimálnímu obsahu smlouvy↑, tj. k ujednání, ohledně kterého nemusí mezi kontrahenty existovat shoda, aby smlouva jako taková vznikla (např. smluvní pokuta↑, odstoupení od smlouvy apod.) – § 584 o. z.; § 49a obč. zák.

Okolnosti uzavírání smlouvy – soubor všech prvků z oblasti vnějšího světa, jež jsou obecně způsobilé ovlivnit rozhodovací procesy osob↑ v rámci procesu uzavírání smlouvy↑ – § 1728 odst. 2 o. z.; § 266 odst. 3 obch. zák.

Omezení rodičovské odpovědnosti – zásah státu do výkonu rodičovské odpovědnosti↑; důvodem je nikoliv řádný výkon rodičovské odpovědnosti rodičem a zájem dítěte↑; omezení je možné pouze soudním rozhodnutím, v němž musí být uveden jeho rozsah – § 870 o. z.; § 42 a násl. zák. o rodině

Omezení svéprávnosti – restrikce způsobilosti fyzické osoby↑ samostatně právně jednat↑; je možná pouze rozhodnutím soudu, ve kterém soud přesně vymezí rozsah omezení způsobilosti dotčené osoby k samostatnému právnímu jednání – § 55 a násl. o. z.; § 10 odst. 2 obč. zák.

Omezení zástupčího oprávnění – restrikce práva zástupce↑ jednat za právnickou osobu vyplývající např. ze zákona↑, zakladatelského právního jednání↑ nebo vnitřního předpisu právnické osoby↑ – např. § 166 odst. 2 o. z.

Omluvitelné vzrušení mysli – silné rozrušení osoby↑ jednající v nutné obraně↑ nebo krajní nouzi↑ spočívající ve zmatku, hrůze, úleku, děsu, strachu, šoku nebo jiného omluvitelného psychického rozpoložení; nemusí být objektivně odůvodněno, osobě jednající v nutné obraně nebo krajní nouzi se ale její jednání subjektivně jeví jako nezbytné a nutné; přihlíží se k němu v rámci posouzení hrozící újmy↑ vzhledem k poměrům napadeného; spadají sem rovněž případy, kdy nejde o skutečné napadení nebo hrozící nebezpečí, ale pouze o domněnku jednajícího, např. hra či žert, o němž napadený neví (tzv. putativní nutná obrana nebo krajní nouze↑); je bez významu, zda se jednající osoba dostala do stavu silného rozrušení vlastním přičiněním či zda nastalo pod vlivem jiných okolností (srov. též krajní nouze nebo nutná obrana↑) – § 2905 až 2907 o. z.

Omyl – rozpor mezi skutečnou vůlí↑ jednajícího a skutečným stavem vnějšího světa v okolnosti relevantní pro obsah právního jednání↑; omyl↑ se může týkat okolnosti rozhodující↑ nebo okolnosti vedlejší↑ – § 583 a násl. o. z.; § 49a, § 586 obč. zák.

Omyl zůstavitele podstatný – takový rozpor mezi skutečnou vůlí↑ a učiněným projevem zůstavitele↑ ohledně okolnosti relevantní pro obsah projevu poslední vůle↑ (např. v osobě dědice↑ nebo v předmětu dědění), u kterého lze důvodně očekávat, že zůstavitel by při znalosti rozporu právě takový projev neučinil – § 1529 o. z.

Opatrnost běžná – vyjadřuje obecně rozumnou míru zdrženlivosti při právním jednání↑ z důvodu předcházení újmy↑ na vlastních zájmech↑, zejména s ohledem na zvážení hrozících rizik, přiměřenosti protiplnění, alternativních způsobů jednání při dosažení téhož oprávněného zájmu, jakož i nutnosti a potřebnosti sledovaného účelu právního jednání – § 4 odst. 1 o. z.

Opatrovanec – osoba↑, jíž byl ustanoven soudem opatrovník↑ – § 465 a násl. o. z.; § 27 odst. 2 a § 29 obč. zák.

Opatrovnická rada – orgán volený na schůzi osob blízkých opatrovanci↑ a jeho přátel, jehož účelem je kontrola činnosti opatrovníka↑ jmenovaného soudem a spolurozhodování s opatrovníkem v zásadních záležitostech opatrovance; opatrovnická rada má alespoň tři členy, jejím členem může být pouze osoba↑, která osvědčí dlouhodobý a vážný zájem↑ o opatrovance, je schopná takový zájem projevovat i do budoucna a její zájmy neodporují zájmům opatrovance; členem opatrovnické rady nemůže být opatrovník; opatrovnická rada projednává zprávu opatrovníka o jeho činnosti v záležitostech opatrovance, vyjadřuje se k soupisu jmění↑ opatrovance a k vyúčtování jeho správy; k významným úkonům činěným opatrovníkem týkajícím se osoby opatrovance či správy jeho jmění je vyžadován souhlas opatrovnické rady – § 472 a násl. o. z.

Opatrovnictví – 1. institut typický nejen pro odvětví soukromého práva (lze se s ním setkat např. v rámci civilního nebo správního řízení); spadá do kategorie tzv. přímého zastoupení↑, tj. že zástupce↑ jedná jménem a na účet zastoupeného; opatrovníka↑ ustanovuje soud, přičemž důvody pro ustanovení opatrovníka jako zástupce fyzické nebo právnické osoby jsou vymezeny zákonem↑; nejčastějším důvodem pro ustanovení opatrovníka je nedostatek svéprávnosti↑ osoby z důvodu její duševní poruchy, dále např. neznámost subjektu právního vztahu nebo neznámost jeho bydliště↑; 2. v rámci rodinného práva je opatrovníkem osoba↑, která vedle (nikoliv namísto) rodičů vykonává určitá práva či povinnosti vyplývající z rodičovské odpovědnosti↑; občanský zákoník rozeznává opatrovnictví krátkodobé, kam je řazeno kolizní opatrovnictví, opatrovnictví v řízení o osvojení↑ a opatrovnictví ad hoc, a opatrovnictví dlouhodobé, do nějž je řazeno majetkové opatrovnictví a opatrovnictví pro případ omezení rodičovské odpovědnosti↑ – § 62 a násl., § 436 a násl., § 818, § 943 a násl. o. z.; § 83 a násl. zák. o rodině

Opatrovník – osoba↑ jmenovaná soudem oprávněná jednat jménem a na účet opatrovance↑; soud jmenuje opatrovníka, vyžaduje-li to ochrana zájmů opatrovance (např. osobě omezené ve svéprávnosti↑, osobě neznámé či neznámého pobytu), nebo vyžaduje-li to veřejný zájem↑ – § 465 a násl. o. z.; § 27 odst. 2 a § 29 obč. zák.; § 131 odst. 6 obch. zák.

Opatrovník ad hoc – druh krátkodobého opatrovnictví↑ v rodinněprávních vztazích, je-li to v zájmu dítěte↑ zapotřebí z jiného než zákonem↑ explicitně stanoveného důvodu – § 943 o. z.

Opatrovník kolizní – opatrovník↑ jmenovaný soudem k ochraně práv zastoupeného↑ v případě, dojde-li ke střetu zájmů zákonného zástupce↑ či opatrovníka a zastoupeného, nebo ke střetu zájmů těch osob↑, které jsou zastoupeny týmž zákonným zástupcem nebo opatrovníkem, či pokud takový střet hrozí – § 460 o. z.

Opatrovník majetkový – opatrovník↑ jmenovaný soudem pro zvýšenou ochranu jmění↑ dítěte↑ v případech, kdy by majetkové zájmy dítěte mohly být ohroženy; opatrovníkem může být ustanovena plně způsobilá (svéprávná) fyzická osoba↑, která svým způsobem života zaručuje řádný výkon této funkce v zájmu dítěte↑ a s ustanovením opatrovníkem souhlasí, popř. orgán sociálně-právní ochrany dětí↑ – § 37b zák. o rodině

Opatrovník pro správu jmění – opatrovník↑ jmenovaný soudem, aby zastupoval opatrovance↑ při právních jednáních↑ souvisejících se správou jeho jmění↑; opatrovník může zastupovat opatrovance v běžných záležitostech týkajících se spravovaného jmění, k ostatním právním jednáním je třeba schválení soudem; opatrovníka pro správu jmění nelze jmenovat, opatřil-li si opatrovanec↑ dříve správce svého jmění sám a tento vykonává řádně svoji funkci – např. § 470 o. z.

Opatrovník pro správu jmění dítěte – také opatrovník majetkový↑; druh dlouhodobého opatrovnictví↑ dítěte↑; opatrovník pro správu jmění↑ je ustanoven tehdy, pokud rodiče (bez ohledu na důvod) nejsou schopni řádně spravovat jmění svého dítěte; mezi nejčastější důvody pro ustanovení opatrovníka pro správu jmění patří nedostatek odborných znalostí rodičů nebo rozsah jmění; opatrovník pro správu jmění postupuje při výkonu své funkce s péčí řádného hospodáře↑ a nesmí podstupovat nepřiměřená rizika; za řádné plnění↑ své funkce odpovídá soudu a podléhá jeho stálému dozoru – § 948 a násl. o. z.

Opatrovník veřejný – opatrovník↑, který je jmenován soudem opatrovanci↑ v případě, nelze-li jmenovat opatrovníkem jinou vhodnou osobu z okruhu příbuzných či jiných osob blízkých↑ opatrovanci; způsobilost být veřejným opatrovníkem má obec, v níž má opatrovanec své bydliště↑, nebo právnická osoba↑ zřízená touto obcí k plnění úkolů tohoto druhu; výkon funkce veřejného opatrovníka je činností obce vykonávanou v přenesené působnosti – § 468, § 471 odst. 2 a 3 o. z.; § 27 odst. 3 obč. zák.

Opatrovník zvláštní – opatrovník↑ jmenovaný soudem jako opatrovník pro správu jmění↑, a to ve vztahu k celému jmění nebo vymezené části takového jmění opatrovance↑, za účelem zastupování pouze v záležitostech týkajících se takto určené majetkové správy; při kolizi kompetencí opatrovníka a opatrovníka zvláštního přitom platí, že opatrovance před soudem zastupuje (obecný) opatrovník, a to i v záležitostech týkající se správy jmění – § 464 o. z.

Opomenutí – projevení vůle↑ jednajícího (právní jednání↑) spočívající v nevyvolání změny stavu vnějšího světa (pasivní princip), jestliže právo s takovým setrváním stavu spojuje zamýšlené právní následky↑ – § 546 o. z.; § 35 odst. 1 obč. zák.; § 441 odst. 3 obch. zák.

Opora cizí stavby – služebnost↑ spočívající v povinnosti nést tíži cizí stavby↑ – § 1269 o. z.

Opravdový zájem – kategorie, resp. vyjádření vztahu rodiče k dítěti↑, které ovlivňuje závěr, zda bude či nebude vyžadován souhlas rodiče s osvojením↑ jeho dítěte; opravdový zájem představuje kontinuální udržování kontaktu rodiče s dítětem, resp. udržování citových a sociálních vazeb – § 819, § 820 o. z.; § 68 odst. 2 zák. o rodině

Oprávněná církev – církev nebo náboženská společnost, která je dle zákona č. 3/2002 Sb., o církvích a náboženských společnostech, oprávněna k přijetí souhlasného prohlášení muže a ženy o uzavření manželství↑ – § 657 o. z.; § 4a odst. 1 zák. o rodině

Oprávněná obrana při zlehčování – jednání soutěžitele↑ jinak naplňující znaky skutkové podstaty zlehčování↑, k němuž byl soutěžitel okolnostmi donucen, a které je z tohoto důvodu zákonnou výjimkou z nekalé soutěže – § 2984 o. z.; § 50 odst. 2 obch. zák.

Opravy bytu drobné – faktické úkony směřující k odstranění závad na bytu↑, které svou povahou nevyžadují odborné znalosti, zvláštní pomůcky, a svým rozsahem a nákladností významně nezatěžují uživatele bytu nad rámec obvyklých povinností; normativně se pak drobnými rozumí opravy vymezené v nařízení vlády č. 258/1995 Sb., a to věcně, nebo ty, jejichž nákladnost nepřesahuje 500 Kč za jednu opravu – § 2257 odst. 2 o. z.; § 687 odst. 3, § 692 odst. 2 obč. zák.

Orgán právnické osoby – osoba↑ či skupina osob spravující v rozsahu určeném zákonem↑, zakladatelským právním jednáním↑ či vnitřním předpisem↑ vnitřní záležitosti právnické osoby↑, rozhodující za právnickou osobu a nahrazující její vůli↑; orgán jedná jako zástupce↑ právnické osoby – § 151 a násl. o. z.; § 20 obč. zák.; § 13 obch. zák.

Orgán právnické osoby individuální – orgán právnické osoby↑ tvořený pouze jedním členem – § 152 odst. 1 o. z.; § 20 obč. zák.; § 13 obch. zák.

Orgán právnické osoby kolektivní – orgán právnické osoby↑ tvořený dvěma a více členy – § 152 odst. 1 o. z.; § 20 obč. zák.; § 13 obch. zák.

Orgán sociálně-právní ochrany dětí – orgány zajišťující sociálně-právní ochranu dětí↑; sociálně-právní ochranu dětí zajišťují krajské úřady, obecní úřady obcí s rozšířenou působností, obecní úřady a újezdní úřady, Ministerstvo práce a sociálních věcí, Úřad pro mezinárodněprávní ochranu dětí a Úřad práce České republiky – § 807, 820, 823, 825, 839, 925, 930, 971 a 973 o. z.; § 37 odst. 2 zák. o rodině

Osoba – právní subjekt, k němuž se vztahují práva a povinnosti jako účinky právního řádu – § 18 o. z.; § 7 odst. 1, § 18 odst. 1 obč. zák.

Osoba blízká – příbuzný v řadě přímé, sourozenec↑ a manžel nebo partner (ve smyslu zákona č. 115/2006 Sb., o registrovaném partnerství a změně některých souvisejících zákonů); jiné osoby↑ v poměru rodinném nebo obdobném, jestliže by újmu↑, kterou utrpěla jedna z nich, druhá důvodně pociťovala jako újmu vlastní; dle vyvratitelné právní domněnky jsou osobami blízkými též osoby sešvagřené↑ a osoby, které spolu trvale žijí; za osoby blízké jsou považovány též právnická osoba↑ a člen jejího statutárního orgánu↑ nebo jiná osoba, která jednání právnické osoby podstatně ovlivňuje, jde-li o ochranu majetkových práv třetích osob – § 22 o. z.; § 116 obč. zák.

Osoba (právnická) oprávněná hájit zájmy soutěžitelů nebo zákazníků – právnická osoba↑ (typicky spolek↑), která je zřízena za účelem a po faktické stránce vykonává činnost směřující k ochraně před jednáním způsobilým poškodit či ohrozit zájmy soutěžitelů↑ anebo spotřebitelů↑; ve vztahu ke konkrétnímu jednání není nezbytné, aby daná osoba oprávněná hájit zájmy soutěžitelů a spotřebitelů byla nekalosoutěžním jednáním dotčena, je však vždy nezbytné, aby konkrétním jednáním byl dotčen subjekt, na ochranu jehož zájmů byla právnická osoba zřízena (může se jednat i přímo o člena právnické osoby) – § 2989 odst. 1 o. z.; § 53, 54 obch. zák.

Osoba pod zvláštní ochranou – osoba↑, která není plně svéprávná, osoba neznámá či nepřítomná a právnická osoba↑ veřejně prospěšná nebo zřízená ve veřejném zájmu; zákon↑ ve vztahu k osobě pod zvláštní ochranou stanoví některá specifika dědického řízení (např. povinnost nařízení soupisu, ochrana zájmu při rozdělení pozůstalosti↑ na základě dědické dohody↑ apod.) – § 1685 odst. 2 písm. a), § 1688 odst. 2, § 1693 odst. 1, § 1706 o. z.

Osoba průměrného rozumu – taková fyzická osoba↑, která by v právním styku postupovala při využití rozumu průměrného člověka↑, nebo taková právnická osoba↑, za kterou by v právním styku vystupovaly fyzické osoby při využití rozumu průměrného člověka – § 1800 odst. 1 o. z.

Osoba s nebezpečnými vlastnostmi – osoba↑, jejíž osobnostní znaky a rysy projevující se v jejím chování a jednání jsou obecně vnímány jako ohrožující; je-li jí svěřena určitá činnost či poskytnut bez její nutné potřeby útulek, ačkoli jsou tyto nebezpečné (ohrožující) vlastnosti tomu, kdo důvěru této osobě dává, známy, odpovídá solidárně s touto osobou, je-li škoda↑ způsobena právě nebezpečnou povahou této osoby; jde o odpovědnost za vhodný výběr osoby – zaměstnance, zástupce↑ či pomocníka (tzv. culpa in eligendo) – § 2923 o. z.

Osoba sešvagřená – pokrevní příbuzný manžela; vznikem manželství↑ vzniká švagrovství↑ mezi jedním manželem a příbuznými druhého manžela; v jaké linii a v jakém stupni je někdo příbuzný s jedním manželem, v takové linii a v takovém stupni je sešvagřen s druhým manželem; zanikne-li manželství smrtí↑ jednoho z manželů, švagrovství tím nezaniká – § 22 odst. 1, § 774 o. z.

Osobnost člověka – souhrn biologických, psychologických a sociálních charakteristik konkrétního člověka, dohromady tvořící jeho individualitu; osobnost člověka je chráněna zejména prostřednictvím osobnostních práv – § 81 a násl. o. z.; § 11 a násl. obč. zák.

Osvědčení úpadku – nižší úroveň dokazování prováděného ohledně skutečností rozhodných pro závěr, zda se dlužník↑ nachází v úpadku↑; úpadek dlužníka musí být (s ohledem na zásadu rychlosti insolvenčního řízení↑) pouze osvědčen, nikoliv prokázán, jinými slovy povinností není prokázat pravdivost daných skutkových tvrzení, ale jen jejich pravděpodobnost, resp. hodnověrnost – § 153, § 173 odst. 2 o. z.; § 86, § 136 odst. 1 insolvenčního zákona

Osvojenec – fyzická osoba↑, která je nebo má být osvojena – § 794 a násl. o. z.; § 63 a násl. zák. o rodině

Osvojení – právní důvod pro vytvoření základních rodinněprávních vztahů mezi rodičem (osvojitelem↑) a dítětem↑ (osvojencem↑), který není založen na biologické skutečnosti, nýbrž na soudním rozhodnutí; přijetí cizí osoby za vlastní – § 794 a násl. o. z.; § 63 a násl. zák. o rodině

Osvojení do ciziny – osvojení↑ dítěte↑, občana České republiky, do zahraničí; k návrhu na osvojení dítěte z ciziny nebo do ciziny je nutno přiložit rozhodnutí Úřadu pro mezinárodněprávní ochranu dětí o souhlasu s osvojením – § 796 o. z.; § 67 odst. 3 zák. o rodině

Osvojení nepřímé – osvojení↑, které je zprostředkováno třetí osobou (krajským úřadem, Úřadem pro mezinárodněprávní ochranu dětí) – § 20 odst. 2 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Osvojení nezletilého – druh osvojení↑, kdy osvojencem↑ je fyzická osoba↑ mladší 18 let – § 794 a násl. o. z.; § 65 odst. 2, § 75 zák. o rodině

Osvojení nezrušitelné – druh osvojení↑, u nějž není možné, aby na návrh osvojitelů↑ nebo osvojence↑ došlo k návratu do původního stavu, tedy vytržení osvojence z osvojitelské rodiny↑ a obnově vztahů s rodinou původní – § 837 a násl. o. z.; § 74 a násl. zák. o rodině

Osvojení přímé – osvojení↑, ke kterému dochází bez zprostředkování (třetí osobou); jedná se o situace, kdy rodiče dali souhlas k osvojení dítěte↑ předem ve vztahu k určitým osvojitelům↑ nebo podal-li návrh na osvojení manžel rodiče dítěte nebo pozůstalý manžel↑ po rodiči nebo osvojiteli dítěte (srov. osvojení nepřímé↑) – § 20 odst. 3 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Osvojení vnitrostátní – osvojení↑, ke kterému dochází výlučně mezi subjekty na území České republiky – § 796 o. z.; § 67 odst. 3 zák. o rodině

Osvojení zletilého – osvojení↑ fyzické osoby↑, která je starší 18 let; rozlišuje se osvojení zletilého, které je obdobou osvojení nezletilého↑, a osvojení zletilého, které není obdobou osvojení nezletilého; podmínkou pro osvojení zletilého je soulad s dobrými mravy↑ a dále některá ze zákonem↑ předpokládaných skutečností, tedy že přirozený sourozenec↑ osvojovaného byl osvojen týmž osvojitelem↑, v době podání návrhu na osvojení byl osvojovaný nezletilý, osvojitel pečoval o osvojovaného jako o vlastního již v době jeho nezletilosti nebo osvojitel hodlá osvojit dítě↑ svého manžela, příp. z důvodů hodných zvláštního zřetele↑, pokud to je přínosné pro osvojitele a osvojence navzájem – § 846 a násl. o. z.

Osvojení zrušitelné – druh osvojení↑, které připouští, aby na návrh osvojence↑ nebo osvojitele↑ došlo soudním rozhodnutím k obnově původního stavu, tedy vytržení osvojence z osvojitelské rodiny↑ a obnově vazeb na rodinu původní; osvojení nelze zrušit po uplynutí tří let od rozhodnutí o osvojení, to neplatí, je-li osvojení v rozporu se zákonem↑ – § 840 a násl. o. z.; § 73 zák. o rodině

Osvojitel – zletilá a svéprávná osoba↑ s určitými vlastnostmi, která osvojila nebo má osvojit osvojence↑ – § 794 a násl. o. z.; §63 a násl. zák. o rodině

Ošetřovaný – strana smlouvy o péči o zdraví↑, o jejíž zdraví se poskytovatel↑ zavazuje pečovat v rámci svého povolání nebo předmětu činnosti; může se jednat buď přímo o osobu příkazce↑, nebo i třetí osobu – § 2636 a násl. o. z.

Ovladatelné přírodní síly – v přírodě se vyskytující jevy a děje, které lze působením člověka usměrňovat a využívat je pro jeho potřeby; v tomto směru se obsah pojmu mění v závislosti na dosažené úrovni vědeckého poznání – § 497 o. z.

P

Pacht – zkrácené označení pro právní poměr založený pachtovní smlouvou↑ – § 262 a násl., § 265 a násl., § 2455 a násl. o. z.

Pachtovné – paušálně sjednaná odměna (protiplnění za dočasné poskytnutí věci↑ k užívání↑ a požívání↑) podle smlouvy pachtovní↑, jejíž výše nebo rozsah se neodvíjí od případného výnosu↑ získaného z užívání této věci – § 2332 o. z.

Pachtýř – strana smlouvy pachtovní↑, která přijímá věc↑ do dočasného užívání↑, z této věci přijímá užitky↑ a plody, a současně se zavazuje poskytnout za to odměnu v podobě sjednaného pachtovného↑ nebo části výnosů↑ z užívání věci – § 2332 a násl. o. z.

Parazitování na pověsti – skutková podstata nekalé soutěže↑; zneužití pověsti závodu, výrobku nebo služby↑ jiného soutěžitele↑ umožňující získat pro výsledky vlastní nebo cizí podnikatelské činnosti↑ prospěch, jehož by soutěžitel jinak nedosáhl; těží se z úsilí a jeho výsledku jiného soutěžitele – § 2982 o. z.; § 48 obch. zák.

Participační právo dítěte – základní právo dítěte↑ vyjádřit se k otázkám, které ovlivňují jeho život – § 867 o. z.; § 47 odst. 2 zák. o rodině

Péče běžná – vyjadřuje obecně rozumnou míru vlastního přičinění a aktivity při vstupu do právních jednání↑ z důvodu ochrany či dosažení vlastních zájmů↑, zejména s ohledem na zvážení hrozících rizik, přiměřenosti protiplnění, alternativních způsobů jednání při dosažení téhož oprávněného zájmu, jakož i nutnosti a potřebnosti sledovaného účelu právního jednání – § 4 odst. 1 o. z.

Péče o dítě – součást rodičovské odpovědnosti↑, zahrnující jak právo, tak i povinnost rodičů zajistit dítěti↑ zdraví a tělesný, citový, rozumový a mravní vývoj; péče má být zajištěna takovým způsobem, aby odpovídala stupni vývoje dítěte – § 880 a násl. o. z.; § 26, § 31 odst. 1 zák. o rodině

Péče o jmění dítěte – viz správa jmění dítěte↑

Péče o zdraví – označení pro právní poměr založený smlouvou o péči o zdraví↑ – § 2636 a násl. o. z.

Péče odborná – vyjadřuje schopnost využít dovednosti anebo znalosti, které přesahují obecně uznávanou míru dovedností a znalostí a které jsou jako ucelený vědomostní soubor typické pro vymezené odvětví lidské činnosti, a to při vstupu do právních jednání↑ z důvodu ochrany či dosažení vlastních zájmů↑, zejména s ohledem na zvážení hrozících rizik, přiměřenosti protiplnění, alternativních způsobů jednání při dosažení téhož oprávněného zájmu, jakož i nutnosti a potřebnosti sledovaného účelu právního jednání – § 5 odst. 1 o. z.; § 767 obč. zák.; např. § 423, 428, 488e, 533, 551, 552 obch. zák.

Péče pěstounská – institut náhradní rodinné péče; dítě↑ se svěřuje do pěstounské péče tehdy, nemůže-li osobní péči zajistit ani rodič, ani poručník↑; svěření dítěte do pěstounské péče nemá vliv na trvání vyživovací povinnosti↑ rodičů k dítěti; pěstoun↑ při výchově dítěte↑ vykonává přiměřeně povinnosti a práva rodičů, je však povinen a oprávněn rozhodovat jen o běžných záležitostech dítěte, v těchto záležitostech dítě zastupovat a spravovat jeho jmění↑, dále má povinnost informovat rodiče dítěte o jeho podstatných záležitostech; pěstounská péče zaniká nejpozději nabytím plné svéprávnosti↑, resp. zletilostí↑; výkon je zajištěn dávkami pěstounské péče – § 958 až 970 o. z.; § 45a a násl. zák. o rodině

Péče preadopční – též péče před osvojením↑; obligatorní předpoklad pro osvojení nezletilého dítěte↑; hlavním účelem je přesvědčivé zjištění, že se mezi osvojitelem↑ a dítětem vytvořil takový poměr, jaký je smyslem a cílem osvojení; délka trvání je v občanském zákoníku stanovena na dobu dostatečnou pro uvedené přesvědčivé zjištění, nejméně však na šest měsíců – § 829 o. z.

Péče předpěstounská – péče osob, které mají zájem↑ o pěstounskou péči↑ o dítě↑, které splňuje podmínky pro svěření do pěstounské péče; o svěření dítěte do předpěstounské péče rozhoduje soud, který nad výkonem (průběhem a úspěšností) rovněž vykonává dohled – § 953, 963, 966 o. z.; § 45b odst. 2 zák. o rodině

Péče řádného hospodáře – vyjadřuje schopnost postupovat při správě cizího majetku↑ při zachování nezbytné loajality vůči vlastníku spravovaného majetku↑, potřebných znalostí a pečlivosti; nezbytná loajalita↑ vyjadřuje zejména absenci střetu vlastního zájmu↑ se zájmy vlastníka majetku při vstupu do právních jednání↑, potřebnými znalostmi se rozumí nabytí dovedností a znalostí (příp. i prostřednictvím třetí osoby), jež jsou dle obecně přijímaných hledisek považovány za odpovídající s ohledem na rozsah a povahu spravovaného jmění↑, pečlivost vyjadřuje rozumnou míru zvážení hrozících rizik, přiměřenosti protiplnění, alternativních způsobů jednání při dosažení téhož oprávněného zájmu, jakož i nutnosti a potřebnosti sledovaného účelu právního jednání ohledně svěřeného majetku; péče řádného hospodáře nezahrnuje odpovědnost správce za případný negativní výsledek jednání – § 159 odst. 1, § 339 odst. 2, § 454, 949, 1411, 1522 o. z.; § 48 z. o. k.; § 162 odst. 1, § 480a odst. 3 obč. zák.; § 66a, 79a, 190b, 201, § 381 odst. 4 písm. d) obch. zák.

Pěstoun – fyzická osoba↑, které je dítě↑ svěřeno do pěstounské péče↑; může jím být pouze ten, kdo skýtá záruky řádné péče, má bydliště↑ na území České republiky a souhlasí se svěřením dítěte do pěstounské péče; pěstoun o dítě osobně pečuje a při výchově dítěte↑ přiměřeně vykonává povinnosti a práva rodičů – § 958 a násl. o. z.; § 45b, 45c zák. o rodině

Pěstounství – viz pěstounská péče↑

Plátce (důchodu) – strana smlouvy o důchodu↑, která se zavazuje platit příjemci pravidelné peněžní dávky (důchod↑) – § 2701 a násl. o. z.

Plná moc – právní jednání↑ zmocnitele↑, kterým osvědčuje, že zmocnil zmocněnce↑ jednat ve vymezeném rozsahu za něho a na jeho účet – např. § 447 o. z.; § 31 a násl. obč. zák.

Plná svéprávnost – způsobilost fyzické osoby↑ nabývat jakýmkoliv vlastním právním↑ jednáním práv a zavazovat se k povinnostem – § 30 o. z.; § 8 odst. 1 obč. zák.

Plnění – jakákoliv objektivně ocenitelná hodnota spočívající ve vědomé a cílené činnosti subjektu práva (dání – dare, konání↑ – facere) nebo v jeho nečinnosti↑ (nekonání – omittere, strpění – pati), pokud s takovým chováním právo spojuje následky (viz právní následky↑); předmětem závazku může být jen plnění majetkové povahy↑ odpovídající zájmu věřitele↑, i když tento zájem↑ není jen majetkový, a zájem věřitele↑ na plnění tak může mít i jiné důvody (např. estetické); předmětem plnění je nepřímý předmět závazku (hmotná věc↑, faktická majetkově vyjádřitelná činnost či právo) – § 580 odst. 2, § 1722 o. z.; § 37 odst. 2, § 451 odst. 2, § 488 obč. zák.

Plnění bez právního důvodu – skutková podstata bezdůvodného obohacení↑; představuje situaci, kdy ochuzený↑ vlastním dáním (do) nebo konáním↑ (facio) vyvolá majetkový prospěch↑ na straně obohaceného↑, aniž by obohacený mohl důvodně předpokládat, že tím ochuzený usiluje o splnění právní povinnosti vůči obohacenému; za plnění bez právního důvodu se typicky považuje plnění↑ na základě nicotného právního jednání↑ a plnění nedluhu↑, naopak plněním bez právního důvodu není plnění za jiného↑ nebo poskytnutí zálohy↑ či závdavku↑ – § 2991 odst. 2 o. z.; § 451 odst. 2 obč. zák.

Plnění dělitelné – plnění↑, které může být poskytnuto i po částech, aniž by došlo ke změně jeho podstaty, účelového určení nebo celkové hodnoty – § 1871 o. z.; § 512 odst. 1, § 517 odst. 1 obč. zák.

Plnění naturální – plnění↑, které spočívá v poskytnutí věci↑ či služby↑

Plnění nedělitelné – plnění↑, které nemůže být poskytnuto částečně bez změny jeho podstaty, účelového určení nebo hodnoty; změna podstaty plnění nastává, dojde-li jeho rozdělením ke změně jeho podstatných vlastností, naproti tomu změna hodnoty nastává, když souhrn částečných plnění bude mít pro věřitele↑ nižší hodnotu než hodnota plnění poskytnutého najednou (posouzení dělitelnosti v tomto případě bude záviset do značné míry na subjektivním stanovisku věřitele) – § 1869, 1870 o. z.; § 512 odst. 2, § 515 odst. 1 obč. zák.

Plnění nedluhu – conditio indebiti, představuje situaci, kdy ochuzený↑ vlastním dáním (do) nebo konáním↑ (facio) usiluje o splnění zdánlivé právní povinnosti, neboť v omluvitelném omylu↑ předpokládá existenci okolností, které takovou povinnost zakládají (např. mylný předpoklad naplnění odkládací podmínky↑); aktuálně bývá podřazován pod plnění bez právního důvodu↑ jako skutkovou podstatu bezdůvodného obohacení↑ – § 2991, 2995, 2999, 3001 a 3004 o. z.

Plnění nemožné – závazek, jehož splnění je s ohledem na dosaženou úroveň lidského poznání obecně pokládáno za objektivně vyloučené, tj. jehož splnění nemůže nastat ani při vynaložení maximálního úsilí (faktická nemožnost) anebo je s ohledem na logické vztahy mezi jednotlivými právními normami zcela vyloučeno (právní nemožnost); za nemožné plnění lze např. označit závazek obchodníka s deštěm ke změně počasí (faktická nemožnost), závazek k prodeji živého dítěte↑ (právní nemožnost) nebo uzavření sňatku s hospodářským zvířetem↑ (faktická i právní nemožnost) – § 580 odst. 2 o. z.; § 37 odst. 2, § 575 a násl.

Plnění z právního důvodu, který odpadl – skutková podstata bezdůvodného obohacení↑; představuje situaci, kdy ochuzený↑ vlastním dáním (do) nebo konáním↑ (facio) vyvolá majetkový prospěch↑ na straně obohaceného↑ v době, kdy sám má povinnost tak činit, přičemž tato povinnost následně zanikne (např. v důsledku zrušení právního jednání↑, z něhož tato povinnost vyplývala, nebo dovolání se jeho relativní neplatnosti) – § 2991 odst. 2 o. z.; § 451 odst. 2 obč. zák.

Plnění za jiného – skutková podstata bezdůvodného obohacení↑; představuje situaci, kdy ochuzený↑ vlastním dáním (do) nebo konáním↑ (facio) ve prospěch třetí osoby splní právní povinnost obohaceného↑, ačkoliv sám tuto právní povinnost nemá – § 2991 odst. 2 o. z.; § 454 obč. zák.

Plod (plody) – to, co věc↑ pravidelně poskytuje ze své přirozené povahy, jak je dáno jejím účelovým určením a přiměřeně k němu, ať s přičiněním člověka nebo bez něho; plodem může být dle povahy jen taková entita, která přirozeně (bez vytváření umělých podmínek a při obvyklém přírodním dění) vzniká odvozeně z hlavní věci, je oddělitelná od věci hlavní↑, přičemž věc hlavní bývá za účelem vzniku takových entit obvykle udržována, např. plody rostlinného či živočišného původu, za plod v právním smyslu je však dle našeho názoru nutno považovat i elektrickou, magnetickou, tepelnou, pohybovou, jadernou či jinou energii získanou z hmotných substrátů jako věcí hlavních v důsledku přirozených přírodních dějů – § 491 odst. 1 o. z.; § 123, § 130 odst. 2, § 153 odst. 2 obč. zák.; § 60 odst. 3 obch. zák.

Pobočka – část obchodního závodu↑ vykazující hospodářskou a funkční samostatnost ve vztahu k předmětu podnikatelské činnosti↑ závodu (materiální podmínka), a o které podnikatel↑ rozhodl, že bude pobočkou (formální podmínka) – § 503 odst. 1 o. z.; § 38j obch. zák.

Pobočný spolek – viz spolek pobočný↑

Poctivé uspořádání – takové rozložení subjektivních práv a povinností mezi strany smlouvy↑, při kterém žádná ze stran není neodůvodněně zvýhodněna na úkor strany druhé, tj. sleduje se dosažení takového obsahu smlouvy, jakého by bylo možné spravedlivě požadovat po stranách, které uzavírají smlouvu za shodným účelem a bez postranních úmyslů (viz též poctivost↑) – § 1749 odst. 2, § 1787 odst. 2 o. z.

Poctivost – atribut právního jednání↑; poctivost je založena za současného splnění dvou podmínek, a to souladu mezi vůlí↑ a projevem vůle jednající osoby↑ (tj. zejména při absenci postranních úmyslů, zatajování okolností relevantních ve vztahu k právnímu jednání apod.), a dále podmínky, že právní jednání směřuje k realizaci legitimního cíle (tj. cíle, který není zákonem↑ zakázán a který se nepříčí dobrým mravům↑, resp. ohledům slušnosti↑) – § 6 odst. 1, § 7 o. z.; § 655 odst. 1, § 655a odst. 1 obch. zák.

Počáteční doba – dies a quo, ujednání činící účinky právního jednání↑ závislé na plynutí času tak, že nastáním konkrétního okamžiku jsou tyto účinky vyvolány – § 550 o. z.

Poddlužník – strana právního poměru, která má subjektivní povinnost poskytnout určité konkrétní plnění↑ věřiteli↑ (a zároveň mající právo na součinnost od věřitele k řádnému a včasnému plnění) za situace, kdy takový věřitel má současně sám subjektivní povinnost poskytnout určité konkrétní plnění třetí osobě

Poddodavatel – osoba↑ odlišná od zhotovitele↑ díla↑ (viz smlouva o dílo↑), která podle smlouvy uzavřené se zhotovitelem↑ poskytuje dílčí plnění↑ zajišťující provádění díla; plnění může typicky spočívat v dodání věcí↑ potřebných ke zhotovení díla (materiál, nástroje apod.), poskytnutí služeb↑ anebo i samostatném provedení části díla – § 2630 odst. 1 o. z.

Podmínka – vedlejší ujednání (ustanovení), kterým se účinky právního jednání↑ činí závislé na skutečnosti, jež má nastat v budoucnu; naplnění podmínky může být zcela nejisté (jednající osoby↑ neví, zda skutečnost nastane) nebo očekávané (jednající osoby ví, že skutečnost nastane, ale není postaveno najisto, kdy se tak stane), za podmínku proto nelze považovat doložení času↑ (tj. určení počáteční doby nebo konečné doby) – § 548, 549 o. z.; § 36 obč. zák.

Podmínka nedovolená – podmínka↑ činící účinky právního jednání↑ závislé na skutečnosti, jež je fakticky i právně možná (srov. podmínka nemožná↑), ale právní řád přímo takovou závislost zakazuje (např. podmínka v neprospěch spotřebitele↑) nebo splnění podmínky lze objektivně dosáhnout pouze činností nebo prostředky právním řádem zakázanými (typicky spácháním trestného činu apod.)

Podmínka nemožná – ujednání (ustanovení) činící účinky právního jednání↑ závislé na skutečnosti, jež je s ohledem na dosaženou úroveň lidského poznání obecně pokládána za takovou, která nemůže nastat ani při vynaložení maximálního úsilí (faktická nemožnost), anebo jejíž naplnění je s ohledem na logické vztahy mezi jednotlivými právními normami zcela vyloučeno (právní nemožnost); za nemožné podmínky lze např. označit ujednání vážící účinky jednání na otěhotnění muže (faktická nemožnost), uzavření smlouvy o prodeji dítěte↑ (právní nemožnost) nebo uzavření sňatku s hospodářským zvířetem↑ (faktická i právní nemožnost) – § 548 odst. 1, § 1563 odst. 1 o. z.; § 36 odst. 1 obč. zák.

Podmínka odkládací – též podmínka↑ suspenzivní, podmínka činící účinky právního jednání↑ závislé na skutečnosti tak, že nastáním skutečnosti tyto účinky vznikají – § 548 odst. 2 a 3, § 550 o. z.; § 36 odst. 2 obč. zák.

Podmínka rozvazovací – též podmínka↑ rezolutivní, podmínka činící účinky právního jednání↑ závislé na skutečnosti tak, že nastáním skutečnosti tyto účinky zanikají (tedy účinky právního jednání trvají jen po dobu, než skutečnost nastane) – § 548 odst. 2, § 550, § 1563 odst. 1, § 1569 odst. 1 o. z.; § 36 odst. 2 obč. zák.

Podmínka závětní – vedlejší doložka v závěti↑ (jednostranný projev vůle↑ zůstavitele↑), kterým se účinky závěti či její části činí závislé na skutečnosti, jež má nastat v budoucnu (srov. též podmínka↑) – § 1551 odst. 1, § 1561 a násl. o. z.; § 478 obč. zák.

Podnik – organizovaný soubor majetku↑ (hmotné, osobní a nehmotné složky podnikatelské činnosti↑) vytvořený podnikatelem↑ a sloužící k provozování jeho činnosti – § 5 obch. zák.

Podnikatel – 1. ten, kdo samostatně vykonává na vlastní účet a odpovědnost výdělečnou činnost živnostenským nebo obdobným způsobem se záměrem činit tak soustavně za účelem dosažení zisku↑; 2. pro účely ustanovení o ochraně spotřebitele↑ se za podnikatele považuje také každá osoba↑, která uzavírá smlouvy↑ související s vlastní obchodní, výrobní nebo obdobnou činností či při samostatném výkonu svého povolání, popřípadě osoba, která jedná jménem nebo na účet podnikatele – § 420 odst. 1, § 1963 o. z.; § 2 odst. 2 obch. zák.

Podnikatelská činnost – výdělečná činnost vykonávaná na vlastní účet a odpovědnost živnostenským nebo obdobným způsobem se záměrem činit tak soustavně a za účelem dosažení zisku↑ – § 420 o. z.; § 2 odst. 1 obch. zák.

Podnikatelské seskupení – spojení vice osob↑, v němž jedna z osob (ovládající osoba↑) má a vykonává (fakticky, či právně) rozhodující vliv na řízení či provoz obchodního závodu↑ jiné osoby (ovládané osoby); ovládající osoba může vykonávat svůj vliv sama, či prostřednictvím jiné osoby (nepřímý vliv) – např. § 426 o. z.; § 66a obch. zák.

Pododkaz – odkaz↑, na základě něhož vzniká subjektivní oprávnění vůči odkazovníku↑; závazek↑ vydat určitou či druhově určenou věc↑ osobě oprávněné z pododkazu (srov. odkaz↑) nebo v její prospěch zřídit právo, který je zůstavitelem v rámci posledního pořízení↑ uložen odkazovníku jako oprávněnému z přednostního odkazu↑ – § 1599 o. z.

Pododkazovník – oprávněný z pododkazu↑

Podpis – stylizované vypsání jména nebo jiného souboru znaků (přezdívky, erbu, monogramu, parafy) jednající osoby↑; v právním smyslu se podpisem listiny↑ rozumí i její opatření datovým identifikátorem (elektronickým podpisem) nebo její zaslání prostřednictvím datové schránky, popř. i jiného zákonem↑ určeného informačního systému – § 561 o. z.; § 40 odst. 3 obč. zák.

Podplácení (v soutěžním právu) – skutková podstata nekalé soutěže↑; jednání, jímž soutěžitel↑ osobě, která je členem statutárního nebo jiného orgánu jiného soutěžitele nebo je v pracovním poměru k jinému soutěžiteli, přímo nebo nepřímo nabídne, slíbí či poskytne jakýkoliv prospěch za tím účelem, aby jejím nekalým postupem docílil na úkor jiných soutěžitelů pro sebe nebo jiného soutěžitele přednost nebo jinou neoprávněnou výhodu v soutěži, anebo po této osobě přímo či nepřímo žádá, dá si slíbit nebo přijme za stejným účelem jakýkoliv prospěch; může být přímé či nepřímé; prospěchem může být jakékoli plnění↑ majetkového či nehmotného charakteru (peníze, naturálie, protislužba aj.); je výslovně postihnuto jak jednání aktivní tak i pasivní, tedy takové, kterým osoba↑ nabízí, slibuje či poskytuje prospěch, stejně jako žádá, slibuje či hodlá přijmout prospěch za uvedeným účelem – § 2983 o. z.; § 49 obch. zák.

Podpojištění – stav, kdy sjednaná pojistná částka↑ nedosahuje hodnoty majetku↑, na něž se má dané pojištění↑ vztahovat; podpojištění zakládá oprávnění pojistitele↑ poměrně snížit pojistné plnění↑ (viz též smlouva pojistná↑) – § 2854 o. z.; § 41 zák. o pojistné smlouvě

Podporovaný – fyzická osoba↑ stižená duševní poruchou způsobující potíže při rozhodování, které při rozhodování či právním jednání na základě smlouvy o nápomoci↑ asistuje jiná fyzická osoba (podpůrce↑) – § 46 a násl. o. z.

Podpůrce – fyzická osoba↑, která se na základě smlouvy o nápomoci↑ zavázala asistovat podporovanému↑ při rozhodování či právním jednání↑ – § 46 a násl. o. z.

Podzástavní dlužník – dlužník↑ z pohledávky↑ zajištěné zástavou↑, jež byla zástavním věřitelem↑ zastavena k zajištění pohledávky zástavního věřitele vůči jeho věřiteli↑ – tedy podzástavnímu věřiteli↑ – § 1391 o. z.; § 159 obč. zák.

Podzástavní věřitel – zástavní věřitel↑, jenž podzastaví pohledávku↑ zajištěnou zástavou↑ svému věřiteli↑ – § 1391 o. z.; § 174 obč. zák.

Pohledávka – subjektivní oprávnění věřitele↑ na plnění↑ od dlužníka↑; ze závazku má věřitel vůči dlužníku právo na určité plnění jako na pohledávku a dlužník má povinnost toto právo splněním dluhu↑ uspokojit – § 1721 o. z.; § 488 obč. zák.

Pochybnost – vnitřní (duševní) přesvědčení↑ vnímajícího o možné nepravdivosti zkušenosti získané na základě smysly vnímaného údaje, skutečnosti, události či děje – § 4 odst. 2 o. z.; § 35 odst. 1, § 55 odst. 3, § 129 odst. 1, § 585 odst. 1 obč. zák.

Pojistitel – strana pojistné smlouvy↑, která přijímá od pojistníka↑ finanční plnění↑ (pojistné↑), a současně se zavazuje poskytnout pojistné plnění↑, nastane-li pojistná událost↑, a to ve prospěch pojistníka nebo třetí osoby (oprávněné osoby) – § 2758 a násl. o. z.; § 3 písm. f) zák. o pojistné smlouvě

Pojistka – písemné potvrzení o uzavření pojistné smlouvy↑, které pojistitel↑ vydává pojistníkovi↑; pojistná smlouva může fakultativně založit povinnost pojistníka předložit pojistku k uplatnění práva na pojistné plnění↑ – § 2775 a násl. o. z.

Pojistná částka – údaj pojistné smlouvy↑ určující dohodnutý rozsah nejvyššího možného pojistného plnění↑ poskytnutého z dané pojistné události↑ pojistitelem↑ – § 2821 o. z.; § 28, 34 zák. o pojistné smlouvě

Pojistná hodnota – údaj pojistné smlouvy↑ určující velikost nejvyšší možné majetkové újmy↑, kterou by mohla pojistná událost↑ způsobit – § 2814, 2849 o. z.; § 3 písm. o), § 28, § 37 odst. 3 zák. o pojistné smlouvě

Pojistná událost – nahodilá událost krytá pojištěním↑; jedná se o konkrétní negativní následek vyvolaný vnější příčinou, který se projevuje jako majetková či nemajetková újma↑ anebo jiný zásah do práv a svobod subjektu, jestliže pojistná smlouva↑ s takto vzniklou újmou spojuje nárok na pojistné plnění↑; jedná se např. o konkrétní úraz, havárii, krádež apod. – § 1354, 2758, 2777, 2782, 2790, 2796 o. z.; § 3 písm. b) zák. o pojistné smlouvě

Pojistné – finanční plnění↑, které se zavazuje pojistník↑ hradit pojistiteli↑ po dobu trvání pojištění↑, a to buď v podobě jednorázového plnění (jednorázové pojistné) nebo v podobě opakovaných plnění; právo pojistiteli na pojistné vzniká dnem uzavření smlouvy↑, nestanoví-li smlouva jinak; zanikne-li pojištění v důsledku pojistné události↑, náleží pojistiteli pojistné do konce pojistného období, v němž pojistná událost↑ nastala (jednorázové pojistné se v takovém případě hradí v celé výši) – § 2782 a násl. o. z.; § 3 písm. p) zák. o pojistné smlouvě

Pojistné nebezpečí – možná příčina vzniku pojistné události↑; v tomto smyslu se jedná o objektivně předvídatelné děje a jevy, které se nahodile vyskytují ve vnějším světě, a jejichž přímým kauzálním následkem je v obecné rovině negativní zásah do majetkové anebo nemajetkové sféry jednotlivce; pojistným nebezpečím se proto rozumí např. zhoršení zdraví, poškození životního prostředí, ztráta majetku – § 2767, 2777, 2790, 2810 o. z.; § 3 písm. l) zák. o pojistné smlouvě

Pojistné plnění – finanční plnění↑, které se zavazuje pojistitel↑ poskytnout pojištěnému↑ (může jím být i pojistník↑) v případě pojistné události↑ – § 626, 2770, 2776, § 2796 a násl. o. z.

Pojistné riziko – míra pravděpodobnosti vzniku jakékoliv pojistné události↑ relevantní vůči vymezenému pojistnému nebezpečí↑; pojistné riziko se přitom vždy odvíjí od rozsahu informací, které strany pojistné smlouvy↑ mají nebo vzhledem ke svému postavení mají mít – § 2788, § 2790 a násl. o. z.; § 3 písm. m) zák. o pojistné smlouvě

Pojistník – strana pojistné smlouvy↑, která se zavazuje zaplatit pojistiteli↑ pojistné↑; pojistník v pozici oprávněné osoby přijímá rovněž pojistné plnění↑, nastane-li pojistná událost↑ – § 2758 a násl. o. z.; § 3 písm. g) zák. o pojistné smlouvě

Pojistný zájem – oprávněná potřeba ochrany před následky pojistné události↑; pojistný zájem vyjadřuje vztah (relaci) osoby pojistníka↑ vůči hrozícím následkům předpokládané pojistné události, jimiž jsou majetková či nemajetková újma↑ – § 2761 a násl. o. z.; § 3 písm. n) zák. o pojistné smlouvě

Pojištění – označení pro právní poměr založený pojistnou smlouvu↑ – § 2758 a násl. o. z.; § 1 odst. 1 zák. o pojistné smlouvě

Pojištěný – osoba↑, na jejíž život, zdraví, majetek↑ nebo odpovědnost nebo jinou hodnotu pojistného zájmu↑ se pojištění↑ vztahuje – § 2766 o. z.; § 3 písm. h) zák. o pojistné smlouvě

Pomoc v nesnázích – soubor subjektivních povinností pořadatele↑ zájezdu↑ odstranit na vlastní náklady↑ relevantní negativní faktory působící vůči zákazníkovi↑, pakliže se takový zákazník ocitl v průběhu zájezdu v situaci vyžadující součinnost třetích osob, popř. i materiální zabezpečení pro uspokojování lidských potřeb v místě konání↑ zájezdu; pomoc v nesnázích se v tomto smyslu vztahuje jednak na situace vyplývající z porušení smlouvy o zájezdu↑ pořadatelem (např. poskytnutí vadných služeb↑), jednak na krizové situace, které nejsou přímo pořadatelem zaviněny (např. onemocnění, úraz, živelná pohroma, nepokoje, ozbrojený konflikt apod.). Rozsah uvedených povinností vyplývá především z účelu smlouvy o zájezdu, kterým je poskytnutí služeb v souladu se smlouvou tak, aby tyto služby nemusely být v místě poskytnutí zájezdu řešeny zákazníky (s ohledem na neznalost místních poměrů, jazyka apod.), ale pořadatelem zájezdu a jeho smluvních partnerů. Pomoc v nesnázích se v případě krizových situací vyčerpává repatriací – § 2541 o. z.; § 852k obč. zák.; směrnice 90/314/EHS

Popření otcovství – soudní rozhodnutí, kterým dochází k zániku statusového vztahu mezi otcem a dítětem↑; vyvrácení pravdivosti zákonné domněnky otcovství↑ – § 785 a násl. o. z.; § 417 a násl. z. ř. s.; § 36 odst. 2, § 60, § 62 zák. o rodině

Porod s utajením totožnosti – též utajený porod; utajení totožnosti ženy v souvislosti s porodem dítěte↑; právo porodit s utajením totožnosti má pouze žena, jejímuž manželu nesvědčí domněnka otcovství↑, tedy žena neprovdaná; provedením utajeného porodu se pak rozumí takové postupy, které v souvislosti s těhotenstvím a porodem zachovají anonymitu matky, avšak s výjimkou postupů, které jsou potřebné k zajištění úhrady zdravotních služeb z veřejného zdravotního pojištění↑ a zajištění informací pro Národní zdravotnický informační systém

Poručenec – nezletilé dítě↑, které není plně svéprávné↑ a jemuž byl ustanoven poručník↑ – § 928 a násl. o. z.; § 80 zák. o rodině

Poručenství – institut ochrany zájmů dítěte↑ v situacích, kdy žádný z rodičů dítěte nežije nebo není nositelem rodičovské odpovědnosti↑; poručníka↑ jmenuje soud; osoba poručníka tak vykonává práva a povinnosti, které vyplývají z rodičovské odpovědnosti, tedy dítě zastupuje, spravuje jeho jmění↑ a v některých případech také o dítě osobně pečuje; primárně se však nejedná o institut náhradní rodinné péče, neboť poručník nemusí o dítě osobně pečovat; poručenství zaniká nejpozději okamžikem nabytí plné svéprávnosti↑ poručence↑ – § 928 a násl. o. z.; § 78 a násl. zák. o rodině

Poručník – osoba↑, která v případech, kdy rodiče dítěte↑ nežijí nebo nejsou nositeli rodičovské odpovědnosti↑, byla jmenována soudem, aby vykonávala práva a povinnosti vyplývající z poručenství↑; poručníkem lze jmenovat jen plně svéprávnou↑ osobu, která způsobem života zaručuje, že je schopna funkci poručníka řádně vykonávat; za řádné plnění své funkce a podléhá stálému dozoru soudu; poručníky lze jmenovat i dvě osoby, typicky manžele – § 928 a násl. o. z.; § 78 a násl. zák. o rodině

Porušení obchodního tajemství – skutková podstata nekalé soutěže↑; jednání, jímž jednající jiné osobě↑ neoprávněně sdělí, zpřístupní, pro sebe nebo pro jiného využije obchodní tajemství↑, které může být využito v soutěži a o němž se dověděl tím, že mu tajemství bylo svěřeno nebo jinak se stalo přístupným na základě jeho pracovního poměru k soutěžiteli↑ nebo na základě jiného vztahu k němu, popřípadě v rámci výkonu funkce, k níž byl soudem nebo jiným orgánem povolán, nebo vlastním nebo cizím jednáním příčícím se zákonu↑ – § 2985 o. z.; § 51 obch. zák.

Porušení povinností při výkonu funkce – jednání (opomenutí↑), kterého se dopustil člen orgánu právnické osoby↑ při vyřizování záležitostí vyplývajících z této funkce a jež představuje porušení jeho povinnosti stanovené právním předpisem či (zakladatelským) právním jednáním↑ – § 159 odst. 3 o. z.; § 66 odst. 3, § 127 odst. 3, § 186c odst. 2 obch. zák.

Porušení smlouvy nepodstatné – takové nesplnění subjektivní povinnosti vyplývající z právního poměru založeného smlouvou↑, které není podstatným porušením smlouvy↑ – § 2002 o. z.; § 345 obch. zák.

Porušení smlouvy podstatné – nesplnění tak významné subjektivní povinnosti vyplývající z právního poměru založeného smlouvou↑, že by smluvní strana, jíž je porušení povinnosti na újmu, při znalosti rizika možného nesplnění povinnosti smlouvu vůbec neuzavřela; vychází se ze subjektivního hlediska, kdy popsaný význam byl nebo alespoň měl být (vzhledem k povaze smlouvy a dalším okolnostem konkrétního právního jednání) smluvní straně porušující smlouvu znám, a to již v okamžiku uzavření smlouvy – § 2002 o. z.; § 345 odst. 2 obch. zák.

Pořadatel – strana smlouvy o zájezdu↑, která se zavazuje obstarat pro zákazníka↑ předem připravený soubor služeb cestovního ruchu (srov. též zájezd↑) a přijímá za to úplatu v podobě souhrnné ceny↑ – § 2521 a násl. o. z.

Pořízení pro případ smrti – též poslední pořízení↑, právní jednání↑, kterým zůstavitel↑ projevuje vůli↑ uspořádat své majetkové poměry po své smrti↑, zejména určit okruh osob, na které přejdou aktiva a pasiva pozůstalosti↑, jakož i jejich rozsah; pořízením pro případ smrti jsou závěť↑, dědická smlouva↑ a dovětek↑ – § 1491, 1492 o. z.

Pořizovací nezpůsobilost – vlastnost osoby↑ bránící tomu, aby poslední pořízení↑ takovou osobou učiněné, byť by jinak obsahově splňovalo zákonem↑ stanovené náležitosti, vyvolávalo právní následky↑; takovou překážkou je typicky nesvéprávnost↑ pořizovatele (s výjimkami stanovenými zákonem) – § 1525 a násl. o. z.

Poskytovatel – strana smlouvy o péči o zdraví↑, která se zavazuje pečovat v rámci svého povolání nebo předmětu činnosti o zdraví jiné osoby – § 2636 a násl. o. z.

Poskytovatel (licence) – strana smlouvy licenční↑, která poskytuje nabyvateli↑ oprávnění k výkonu práva duševního vlastnictví (licenci↑) v ujednaném omezeném nebo neomezeném rozsahu – § 2358 a násl. o. z.

Poslední pořízení – definováno v § 552 o. z. o. jako pořízení (nařízení, pokyn), kterým zůstavitel↑ odvolatelně zůstavuje jedné nebo několika osobám pro případ smrti↑ pozůstalost↑ nebo její část; vzhledem k nastíněnému významu lze dovozovat, že se jedná o jiný výraz pro pořízení pro případ smrti↑ – § 1481 o. z.

Poslední vůle – 1. v užším (legálním) smyslu se poslední vůlí rozumí vnitřní vůle↑ zůstavitele↑ uspořádat majetkové poměry po své smrti↑; 2. v širším (obecném) smyslu se termínem poslední vůle označuje i zachycený projev vůle zůstavitele uspořádat majetkové poměry po své smrti (viz projev poslední vůle↑) – § 1481 o. z.; § 476b až § 476d obč. zák.

Postavení osob – viz práva týkající se postavení osob↑

Postih – též regres, právo požadovat náhradu za plnění↑ poskytnuté poškozenému↑ tím, kdo je povinen k její náhradě, který ale újmu nezpůsobil; v solidárním závazku se dlužník↑ vypořádá s ostatními spoludlužníky „podle své účasti na způsobení vzniklé škody“ – § 2917, § 2926 o. z.; § 440 obč. zák.

Postih mezi spoludědici – postih↑ (regresní nárok), jímž se vypořádávají vzájemné nároky mezi spoludědici jako osobami↑ společně a nerozdílně (solidárně) zavázanými – § 1708 o. z.

Postoupení pohledávky – cese, převedení subjektivních práv a povinností ze smlouvy↑ jednou ze stran (postupitelem) třetí osobě, a to i bez souhlasu dlužníka↑; postoupit nelze pohledávku↑, která zaniká smrtí↑ nebo jejíž obsah by se změnou věřitele↑ k tíži dlužníka změnil – § 1879 o. z.; § 524 a násl. obč. zák.

Postoupení smlouvy – převedení subjektivních oprávnění majetkové povahy↑ (viz pohledávka↑) nebo jeho části jednou ze stran (postupitelem) třetí osobě; postoupení smlouvy je podmíněno souhlasem postoupené strany, souhlasem druhé strany smlouvy↑, jež má být postoupena (vyžaduje se souhlas udělený předem nebo dodatečně), a dále tím, že smlouva nebyla dosud splněna a povaha smlouvy postoupení nevylučuje – § 1895 o. z.

Poškozený z bezdůvodného obohacení – viz též ochuzený↑

Potomek – fyzická osoba↑ v postavení následujícího příbuzného v přímé příbuzenské linii, tj. každá osoba↑ v postavení dítěte↑ nebo potomka dítěte; může jít o potomství biologické nebo statusové (např. osvojenec↑) – § 675, § 915 a násl., § 1475 a násl., § 1481, 1483, § 1484 odst. 1, § 1490 odst. 1, § 1511 odst. 2, § 1518, 1618, 1635, § 1636 odst. 1, § 1643 odst. 1, § 1646 odst. 3, § 1647, 1660, 1661, § 1673 odst. 2, § 1676 odst. 1 o. z.; § 469a odst. 1, § 473 odst. 2, § 474 odst. 1, § 479 obč. zák.

Potřeby odůvodněné – neurčitá právní kategorie interpretovaná s ohledy na specifika posuzovaného rodinněprávního vztahu; zjištěné, resp. prokázané potřeby zdůvodňují míru zapojení se dítěte↑ do péče o chod rodinné domácnosti↑ a výši přiznaného výživného↑ (nejen ve vztahu k dítěti); mezi odůvodněné potřeby lze řadit typicky výživu, koníčky, tvorbu úspor apod. – § 886, 913, 915, 917, 961 o. z.; § 85a, § 96 odst. 1 zák. o rodině

Potřeby rodiny – neurčitá právní kategorie interpretovaná s ohledy na specifika posuzovaného rodinněprávního vztahu; zjištěné, resp. prokázané potřeby zdůvodňují např. míru přispívání manželů na chod rodinné domácnosti↑, začlenění věcí↑ mezi obvyklé vybavení rodinné domácnosti↑, závěr o tom, zda závazek je či není součástí společného jmění manželů, apod. – § 690, 694, 698, 710, 886 o. z.; § 19, § 31 odst. 4, § 37a odst. 2, § 45c odst. 3 zák. o rodině

Potvrzení (smlouvy) – fakultativní zachycení obsahu smlouvy↑ uzavřené v jiné, než písemné formě↑, právě do písemné podoby; učiní-li tak při podnikatelské činnosti↑ stran jedna z nich vůči druhé v přesvědčení↑, že její potvrzení zachycuje obsah smlouvy věrně, platí smlouva↑ za uzavřenou s obsahem uvedeným v potvrzení, i když vykazuje odchylky od skutečně ujednaného obsahu smlouvy (viz též odchylky potvrzení↑) – § 1757 o. z.; § 9 odst. 1 zák. o pojistné smlouvě

Potvrzení dědictví – deklaratorní rozhodnutí soudu o tom, že osoba dědice↑ nabyla ke dni smrti↑ zůstavitele↑ dědictví↑ (tj. pozůstalost↑ nebo její určenou část) – § 1690 a násl. o. z.; § 481, 484 obč. zák.

Povaha plnění – souhrn podstatných a neměnných znaků určitého plnění↑, prostřednictvím kterých je jako celek typově odlišeno od jiných obdobných plnění; povahu plnění určují zejména konkrétní projevy plnění ve vnějším světě, nutnost konání↑ či nekonání, kvantitativní a kvalitativní rozsah, materiální a časová náročnost, místní souvislost, anebo potřeba, jejíž uspokojení je plněním sledováno apod.; povaha plnění tak může vylučovat určení času plnění ve prospěch obou stran, popř. soud může na jejím základě určit výši úplaty za plnění – § 1961, 1792 o. z.; § 511 odst. 1 obč. zák.; § 341, § 342 odst. 1 obch. zák.

Povaha projevu vůle – souhrn kvalitativních kritérií projevu vůle↑ učiněného mimo smlouvu (např. adresnost, určitost, přesvědčivost, obvyklost v daných společenských poměrech), prostřednictvím kterých je jako celek typově odlišen od jiných obdobných projevů; dosažení určité míry takových kritérií je způsobilé k tomu, aby i projev vůle směřující vůči způsobilé osobě↑ učiněný mimo smlouvu↑ vyvolal vznik, změnu nebo zánik subjektivních práv anebo povinností (veřejný příslib↑, slib odškodnění↑, ale též výpověď či odstoupení od smlouvy) – § 1724 odst. 2 o. z.

Povinný díl – zákonem↑ založené právo nepominutelného dědice↑ na příslušnou část pozůstalosti↑ (v případě nezletilého dědice↑ činí tři čtvrtiny zákonného dědického podílu↑, v případě zletilého dědice činí čtvrtinu zákonného dědického podílu) s tím, že taková část může být zůstavena závětí↑ nebo odkazem↑ (v takovém případě musí zůstat zcela nezatížen); v případě opomenutí↑ nepominutelného dědice však povinný díl představuje pouze obligační nárok na finanční kompenzaci vůči ostatním dědicům zůstavitele – § 1484 odst. 1, § 1492, 1642, § 1654 a násl. o. z.; § 479 obč. zák.

Povolání člena orgánu právnické osoby – proces ustanovení určité osoby do funkce člena orgánu právnické osoby↑ – § 165 odst. 1 o. z.

Povolání chudých – právní jednání↑ zůstavitele↑, jehož obsahem je projev vůle↑, aby pozůstalost↑ či její část připadla po smrti↑ blíže neurčenému okruhu osob, které jsou dle obecně přijímaných společenských hledisek pokládány za osoby důvodně odkázané na finanční pomoc druhých – § 1503 odst. 3 o. z.

Povolání likvidátora – ustavení likvidátora↑ do jeho funkce rozhodnutím příslušného orgánu právnické osoby↑; rozhodl-li o vstupu právnické osoby↑ do likvidace↑ její orgán, aniž by byl povolán likvidátor, nebo rozhodl-li o vstupu právnické osoby do likvidace soud, jmenuje likvidátora soud – § 189 a násl. o. z.

Povolání skupiny osob – právní jednání↑ zůstavitele↑, jehož obsahem je projev vůle↑, aby pozůstalost↑ či její část připadla po smrti↑ více osobám↑, které jsou právně relevantním způsobem propojeny; může se jednat o osoby účastné ve sdružení bez právní subjektivity, vyskytující se na určitém místě, jsoucí v určitém shodném společenském stavu, postavení či jiném právním poměru vůči zůstaviteli apod. – § 1503 o. z.

Pozastavení výkonu rodičovské odpovědnosti – zásah státu do výkonu rodičovské odpovědnosti↑; důvodem je překážka↑ výkonu rodičovské odpovědnosti na straně rodiče a zájem↑ dítěte↑; pozastavení výkonu je možné pouze soudním rozhodnutím – § 869 o. z.; § 44 odst. 1 zák. o rodině

Pozemek – vyčleněná část zemského povrchu, včetně takto vymezeného prostoru pod povrchem a nad povrchem; součástí pozemku jsou též stavby↑ spojené se zemí pevným základem, porosty – § 498 odst. 1 o. z.; § 119 odst. 2 obč. zák.

Pozůstalost – souhrn všech majetkových práv (aktiv) i povinností (pasiv) náležejících zůstaviteli↑ v okamžiku jeho smrti↑ (jmění↑ zůstavitele), jež jsou způsobilá jako celek přejít na dědice↑ jako právní nástupce zůstavitele; do pozůstalosti↑ mohou spadat i práva a povinnosti vázané výlučně na osobu zůstavitele (např. bolestné, ztížení společenského uplatnění↑, imateriální osobnostní újma↑), pokud byly za života zůstavitele uznány nebo uplatněny u orgánu veřejné moci – § 1475 odst. 2 o. z.

Pozůstalý manžel – fyzická osoba↑, jejíž manželství↑ zaniklo smrtí↑ druhého manžela; fyzická osoba, která přežila svého manžela – § 764 až 767, § 1666 a násl. o. z.; § 707, § 859 odst. 3 obč. zák.

Požívání – 1. opakovaná perorální aplikace, často v nadměrném množství; v tomto smyslu je pojem požívání (požití) spojován se spotřebou alkoholu, popř. jiných omamných a psychotropních látek – § 1528 odst. 2, § 1585 odst. 2 o. z.; § 6 písm. c) zák. o sociálně-právní ochraně dětí; 2. fruendi, spotřeba plodů↑ a užitků↑ věci↑ v souladu s jejím účelovým určením oprávněnou osobou (viz též právo požívací↑) – § 980 odst. 1, § 1289 odst. 1, § 1293, 1523, 2994 o. z.; § 123, 688 obč. zák.

Poživatel – osoba↑ oprávněná ze služebnosti↑ požívacího práva, jež jí umožňuje užívat služebnou věc↑ a brát z ní plody↑ a užitky↑ – § 1285 o. z.

Pracovní poměr – právní poměr mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem založený pracovní smlouvou↑, v níž se zaměstnanec zavazuje vykonávat pro zaměstnavatele soustavně činnost ve vymezeném rozsahu, a zaměstnavatel se zavazuje za to zaměstnanci vyplácet pravidelnou odměnu; pracovní poměr je nadále upraven samostatným právním předpisem – § 2401 o. z.

Praktické pokyny pro uplatnění práva odstoupit od smlouvy – postup, jakým se spotřebitel↑ může domáhat práva odstoupit od smlouvy↑ o finanční službě; jedna z informací, které podnikatel↑ v dostatečném předstihu před uzavřením smlouvy o finanční službě nebo před tím, než spotřebitel učiní závaznou nabídku↑, musí sdělit spotřebiteli v textové podobě↑ – § 1843 o. z.; § 54b odst. 4, § 54c obč. zák.

Prarodič – rodič rodičů dítěte↑ – § 906, 907, 910, § 1638 a násl. o. z.; § 475a obč. zák., § 26 odst. 4, § 27 odst. 4 zák. o rodině

Práva týkající se postavení osob – tzv. statusová práva, souhrn základních přirozenoprávních oprávnění definujících každého člověka jako svébytnou a svobodnou entitu, která nemůže být postavena do role předmětu právních vztahů, ale vždy může vystupovat jen jako rovný subjekt ve vztahu vůči ostatním subjektům; práva týkající se postavení osob lze v tomto směru dělit jednak na práva vytvářející tzv. negativní statut individua, tj. svobody bránící zásahům do integrity člověka z vnějšího světa (např. právo na život, právo na tělesnou a duševní integritu, právo na soukromí, svoboda myšlení), a jednak na práva vytvářející tzv. aktivní statut individua, tj. práva garantující možnost svobodně vstupovat do právních vztahů s dalšími individui a tím uspokojovat své oprávněné zájmy↑ a potřeby (např. autonomie vůle↑, právo brát se o své štěstí↑, právo na rovné zacházení, právo na práci apod.); přiměřeným způsobem lze takto přistupovat i ve vztahu k uměle vytvořené integritě právnických osob↑ (včetně úpravy jejich vnitřní organizace) – § 1 odst. 2 o. z.; § 2 odst. 2 obč. zák.

Právní forma (osoby) – právem aprobovaný typ osoby↑ jako subjektu práv a povinností; odlišujícími kritérii jednotlivých právních forem právnických osob↑ je např. jejich účel, vnitřní organizace, způsob, jakým právně jednají↑, atd.; název právnické osoby musí obligatorně obsahovat též označení její právní formy; např. § 132 odst. 2, § 138 odst. 2 o. z.; např. § 10 odst. 1, § 35 písm. c), § 38c obch. zák.

Právní jednání – projev vůle↑ vyvolávající právní následky↑ vyjádřené v projevu, nebo vyplývající ze zákona↑, dobrých mravů↑, zvyklostí↑ nebo zavedené praxe↑ smluvních stran; o právní jednání jde přitom jen tehdy, jestliže projev směřuje k realizaci vůlí zamýšlených, resp. chtěných následků (srov. též právní úkon↑) – § 545 a násl. o. z.

Právní jednání konkludentní – projev vůle↑ vyvolávající právní následky↑, který je vyjádřen jinak než slovy, ať již mlčením↑ za splnění dalších podmínek nebo jiným chováním (např. poskytnutím plnění↑, převzetím věci↑, opomenutím↑, strpěním činnosti jiné osoby, poskytnutím dokladů apod.) – § 1756 o. z.

Právní jednání nesrozumitelné – projev vůle↑, který po obsahové stránce nerespektuje gramatická, syntaktická a logická pravidla jazyka, v důsledku čehož není možné zaujmout byť jediný korektní výklad↑ jeho obsahu (přitom je však třeba přihlížet i k informacím či údajům, které jednající mohli vzhledem k okolnostem případu legitimně k takovému jednání vztahovat); nesrozumitelnost jednání může v tomto směru zakládat typicky úplná absence některých informací nebo existence logického rozporu v učiněném projevu – § 553 odst. 1 o. z.; § 37 odst. 1 obč. zák.

Právní jednání neurčité – projev vůle↑, který po obsahové stránce respektuje gramatická, syntaktická a logická pravidla jazyka, avšak je postižen vadou spočívající v možnosti provedení více alternativních výkladů jeho obsahu, které nejsou vzájemně slučitelné (přitom je však třeba přihlížet pouze k významům, které jednající mohli vzhledem k okolnostem případu legitimně vyvozovat); neurčitost jednání může v tomto směru zakládat typicky použití vágních výrazů (např. hodně, málo u množství, ráno, do pondělí u časového vymezení, nebo zboží↑, majetek↑, usedlost u vymezení předmětu) – § 553 odst. 1 o. z.; § 37 odst. 1 obč. zák.

Právní jednání zastřené – jednání disimulované, konání↑ či opomenutí↑ nesoucí obsahové znaky právního jednání↑, které však jednající činí se záměrem vyvolat právní následky↑ jiné, než ty v projevu vyjádřené – § 555 odst. 2 o. z.; § 41a odst. 2 obč. zák.

Právní jednání zdánlivé – konání↑ či opomenutí↑ nesoucí obsahové znaky právního jednání↑, které však jednající činí nikoliv na základě řádné vůle↑, tj. vůle svobodné, určité a vážné (viz vůle) – § 554 o. z.

Právní následky – právem stanovené (normované) účinky relevantních skutečností (právního jednání↑ nebo právní události↑) spočívající ve vzniku, změně nebo zániku subjektivních oprávnění a povinností – § 545 o. z.; § 36 obč. zák.

Právní nástupce právnické osoby – osoba↑, na niž po zániku právnické osoby↑ přechází její majetek↑ a závazky, nebo jejich část; např. § 169 odst. 1, § 284 odst. 2, § 295 odst. 2, § 389 odst. 2, § 428, § 449 odst. 1 o. z.; § 59d a násl., § 336a a násl. zák. o přeměnách; např. § 11, 38, 38b, 38d, § 38e obch. zák.

Právní osobnost – způsobilost mít v mezích právního řádu↑ práva a povinnosti; dříve způsobilost mít práva a povinnosti – § 15 odst. 1 o. z.; § 7, 18 obč. zák.

Právní předpisy o cenách – právní předpisy upravující přímou regulaci cen↑, zejména zákon č. 526/1990 Sb., o cenách a jeho prováděcí předpisy – § 1792 odst. 2 o. z.; § 40a, 877 obč. zák.; § 758 obch. zák.

Právní styk podnikatelů – okruh právně relevantních vztahů zahrnující vzájemná právní jednání↑ i vzájemná působení mezi subjekty za účelem dosažení konsenzu o obsahu právního jednání (předsmluvní jednání), v nichž všechny zúčastněné subjekty vystupují jako podnikatelé↑ – § 558 odst. 2 o. z.; § 261 odst. 1 obch. zák.

Právní styk s podnikatelem – okruh právně relevantních vztahů zahrnující vzájemná právní jednání↑ i vzájemná působení mezi subjekty za účelem dosažení konsenzu o obsahu právního jednání (předsmluvní jednání), v nichž alespoň jeden ze zúčastněných subjektů vystupuje jako podnikatel↑ a alespoň jeden ze zúčastněných subjektů jako nepodnikatel – § 558 odst. 1 o. z.; § 52, § 612 a násl. obč. zák.

Právní událost – skutečnost (změna stavu vnějšího světa) nezávislá na lidské vůli↑, s níž norma stanovená zákonem↑ nebo právním jednáním↑ spojuje následek v podobě vzniku, změny nebo zániku subjektivních oprávnění anebo povinností (např. narození, smrt↑, uplynutí času, živelní pohroma apod.) – § 600 a násl. o. z.

Právní úkon – projev vůle↑ směřující zejména ke vzniku, změně nebo zániku subjektivních oprávnění nebo povinností, které právní předpisy s takovým projevem spojují; právní úkon tak vyvolává účinky stanovené zákonem↑ nebo vyjádřené v projevu (srov. též právní jednání↑) – § 34 a násl. obč. zák.

Právní výhoda – jakákoliv změna právních poměrů, jež má za následek zvětšení rozsahu subjektivních oprávnění nebo získání majetkového prospěchu vůči jinému – § 570 odst. 2 o. z.

Právnická osoba – organizovaný útvar, o kterém zákon↑ stanoví, že má právní osobnost↑, nebo jehož právní osobnost zákon uzná – § 20 a § 118a násl. o. z.; § 18 a násl. obč. zák.

Právnická osoba oprávněná hájit zájmy soutěžitelů nebo zákazníků – právnická osoba↑ hájící zájmy soutěžitelů↑ nebo zákazníků↑ ve sporech o zdržení se a odstranění závadného stavu; legitimace tohoto subjektu k podání žaloby neznamená ztrátu legitimace jednotlivých soutěžitelů nebo zákazníků, popřípadě jejich vyloučení z možnosti individuálního uplatnění jejich nároku u soudu – § 2989 o. z.; § 54 odst. 1 obch. zák.

Právnická osoba veřejného práva – organizovaný útvar, o kterém zákon↑ stanoví, že má právní osobnost↑, nebo jehož právní osobnost zákon uzná, je-li zřízen zákonem nebo na základě zákona – § 20 odst. 2 o. z.; § 32 odst. 5 obch. zák.

Právo brát se o štěstí – přirozené právo zakládající možnost každého individua vlastním úsilím a způsobem, jenž není v rozporu s právním řádem a který nezapříčiní neospravedlnitelnou újmu↑ jinému individuu nebo nevyvolá hrozbu↑ takové újmy, uspokojovat své zájmy↑ a potřeby, jakož i zájmy a potřeby rodiny↑ či blízkých osob↑ (viz též štěstí↑) – § 3 odst. 1 o. z.

Právo majetkové absolutní – právo týkající se majetkových hodnot, jež působí vůči každému a zakládající mj. i povinnost třetím osobám, výslovně pak práva věcná a právo dědické↑ – § 976 o. z.

Právo na svod dešťové vody – služebnost↑ spočívající v právu na svod dešťové vody ze sousední střechy na vedlejší pozemek↑ – § 1271 o. z.

Právo na vodu – služebnost↑ spočívající v právu na vodu nalézající se na cizím pozemku↑ – § 1272 o. z.

Právo na zaopatření – subjektivní oprávnění osoby↑, která by jinak byla nepominutelným dědicem↑ (srov. vydědění↑), na poskytnutí nutné výživy↑ – § 1665 a násl., 1678 odst. 2 o. z.

Právo nezbytné cesty – právo na zřízení cesty k určité nemovitosti (zpravidla za náhradu) přes sousední pozemek↑ k cestě veřejné, nemůže-li být jinak daná nemovitost řádně užívána – § 1029 o. z.; § 151o odst. 3 obč. zák.

Právo pastvy – služebnost↑ opravňující v zákonem↑ stanoveném rozsahu k pastvě hospodářských zvířat↑ na služebném pozemku↑; právo pastvy se vztahuje na každý druh hospodářských zvířat s výjimkou drůbeže, prasat, zvířat nadměrně znečištěných, nemocných nebo cizích; je-li služebným pozemkem pozemek s lesními porosty, zakazuje se zřídit služebnost pastvy dobytka↑ – § 1278 o. z.

Právo poškozeného absolutní – resp. výlučné právo poškozeného; takové právo poškozeného, jemuž odpovídá povinnost ostatních osob↑ zdržet se zásahů, které by poškozeného ve výkonu jeho práv rušily (účinky tzv. erga omnes); je numerus clausus absolutních práv, jedná se zejm. o právo vlastnické↑, právo na život, zdraví, svobodu; týká se újmy↑ způsobené porušením povinnosti stanovené zákonem↑, které je spojeno se zaviněným porušením takové povinnosti; je-li zasaženo do absolutního práva poškozeného, je jednáno protiprávně, deliktně (oproti právu relativnímu, které nemůže být porušeno deliktním jednáním, jde vždy o porušení povinnosti ze smlouvy↑) – § 2910 o. z.

Právo povolat dědice – nezcizitelné a výhradní subjektivní oprávnění osoby↑ určit osobu či osoby, které po smrti↑ nabydou jako právní nástupci pozůstalost↑ nebo její část – § 1496 o. z.; § 477 odst. 1 obč. zák.

Právo požívací – služebnost↑ opravňující k užívání↑ věci↑ i k braní plodů↑ a užitků↑ z dané věci vzešlých – § 1285 o. z.; § 123, 688 obč. zák.

Právo přímé – subjektivní oprávnění věřitele↑ domáhat se splnění závazku ve prospěch své osoby – § 1889 o. z.; § 534, 535 obč. zák.

Právo přirozené – právo člověka, které je mu vrozené, seznatelné již samotným rozumem a citem; platí nezávisle na vůli↑ zákonodárce, zákon↑ stanoví pouze meze uplatňování přirozených práv člověka a způsob jejich ochrany; přirozená práva spojená s osobností člověka nelze zcizit a nelze se jich vzdát – § 19, § 81 odst. 1 o. z.

Právo stavby – časově omezené věcné právo jedné osoby↑ (stavebníka↑), zatěžující pozemek↑ jiné osoby, mít na povrchu nebo pod povrchem tohoto pozemku stavbu↑ (nehledě na to, zda jde o stavbu zřízenou či ještě nezřízenou), právo stavby se pokládá za věc↑ nemovitou, jejíž součástí je stavba vyhovující právu stavby – § 1240 o. z.

Právo užívací – služebnost↑, jíž je uživateli poskytováno právo užívat cizí věc↑ pro vlastní potřebu a pro potřebu jeho domácnosti↑ – § 1283 o. z.; § 123, § 151n odst. 3 obč. zák.

Právo vlastnické – právní panství nad věcí↑, zahrnuje subjektivní oprávnění konkrétní věc držet (ius possidendi), užívat a požívat (ius utendi et fruendi), disponovat s ní (ius dispodendi), což zahrnuje zejména oprávnění věc zcizit, zatížit nebo dočasně svěřit k užívání↑ a požívání↑ jiné osobě↑, a konečně věc zničit (ius abutendi); omezení výkonu vlastnických oprávnění platí ve vztahu ke zvířatům↑ jako předmětům vlastnictví↑ – § 494, § 1011 a násl. o. z.; § 123 a násl., § 601 obč. zák.; § 25 odst. 1, § 443 a násl. obch. zák.

Právo výlučné sexuální – vzájemné oprávnění manželů na zdržení se sexuálního styku s osobou↑ mimo takové manželství↑ nebo i jiných hlubších a trvalejších projevů citové náklonnosti osobě mimo takové manželství; vyplývá z tradičního (křesťanského) chápání manželského svazku jako výlučně monogamního (srov. též věrnost↑ nebo nevěra↑) – § 18 zák. o rodině

Právo z dědické posloupnosti – subjektivní oprávnění osoby↑ stát se v pořadí určeném dle příslušného dědického titulu↑ dědicem↑ ve vztahu k pozůstalosti↑ či její části – § 1484 odst. 1 o. z.

Právo zadržovací – právo zadržet cizí movitou věc↑ k zajištění splatného dluhu↑ osoby↑, jíž by jinak měla být věc vydána – § 1395 o. z.; § 175 obč. zák.; § 528 odst. 4 obch. zák.

Právo zástavní – zajišťovací institut a současně věcné právo opravňující věřitele↑ v případě, že jeho pohledávka↑ nebude řádně splacena, uspokojit svou pohledávku ze zástavy↑ – § 1309 o. z.; § 152 obč. zák.; § 117a, 535 obch. zák.

Právo zástavní budoucí – zástavní právo↑ k věci↑, k níž má zástavní dlužník↑ nabýt právo až v budoucnu, a jehož vznik je tudíž odložen až do okamžiku nabytí zástavy↑ zástavním dlužníkem – § 1310 o. z.

Právo zástavní přednostní – zástavní právo↑, jež v případě, že je věc↑ zatížena současně více zástavními právy, požívá přednost z hlediska pořadí, v němž mají být zástavní věřitelé↑ uspokojováni, tedy je první v pořadí rozhodném pro uspokojování zástavních práv – § 1371 a násl. o. z.

Právo zástavní vespolné – zástavní právo↑ k více věcem↑ zřízené pro zajištění téže pohledávky↑ – § 1345 o. z.; § 331a, 337d o. s. ř.; § 153 obč. zák.

Pravost listiny – autenticita, shoda mezi označením původce listiny↑ (jednajícího) a osobou skutečného původce listiny (jednajícího) – § 565 o. z.; § 348 tr. zákoníku

Praxe zavedená mezi stranami – viz zavedená praxe stran↑

Prekluze – zánik subjektivního oprávnění v důsledku jeho neuplatnění u soudu nebo jiného příslušného orgánu veřejné moci před uplynutím stanovené promlčecí lhůty – § 654 o. z.; § 583 obč. zák.; § 69f odst. 2, § 75 odst. 2, § 131, § 488e odst. 3 obch. zák.

Preventivní opatření – oprávnění (resp. úkon) soudu v případech, kdy se dítě↑ ocitne ve stavu nedostatku řádné péče (bez ohledu na to, zda tu je či není osoba↑, která má právo o něj pečovat) anebo je-li jeho život, normální vývoj či jiný důležitý zájem↑ vážně ohrožen nebo narušen, upravit poměry dítěte na nezbytně nutnou dobu; rozhodnutí soudu nepřekáží, pokud dítě není řádně zastoupeno – § 924 až 926 o. z.; § 13a, 16 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Principy spravedlnosti – souhrn normativních požadavků na právní řád vycházející ze společenského chápání duality dobra a zla jako základního hodnotového popisu lidského chování – v této podobě tedy principy spravedlnosti představují přirozenoprávní normy vycházející z obecně společensky přijímaného ideálu spravedlnosti, které stojí před zákonem↑ (praeter legem), formulují účel práva (dosažení společenského dobra) a vymezují funkční vazby mezi právními kategoriemi; v rovině kvalitativní vyjadřují tyto principy zejména požadavek kauzálního sepjetí mezi chováním individua, které je vzhledem k účelu práva žádoucí, a pozitivním následkem (odměnou, oceněním, úsluhou) na jedné straně, resp. chováním individua, které je vzhledem k účelu práva nežádoucí, a negativním následkem (postihem↑, trestem, či jinou sankcí) na straně druhé; v rovině kvantitativní tyto principy vyjadřují zejména požadavek přímé úměry mezi intenzitou jednání a intenzitou příslušného následku při současném zachování principu rovnosti, tj. stejné intenzity následku pro shodně jednající individua bez ohledu na jejich vzájemné společenské postavení – § 10 odst. 2 o. z.; § 50a odst. 3, § 151p odst. 3, § 711 odst. 2 písm. c), § 716 odst. 2 obč. zák.; § 669 obch. zák.

Prodávající – strana smlouvy kupní↑, která se zavazuje převést vlastnické právo k věci↑ na kupujícího↑ a přijímá za to sjednanou kupní cenu↑ – § 2079 a násl. o. z.; § 588 a násl. obč. zák.; § 409 a násl. obch. zák.

Prodejní automat – technické zařízení, které samostatně informuje o nabídce↑ na uzavření smlouvy, přijímá platbu za zboží↑ a zboží vydává; při jeho použití se na smlouvu↑ nepoužijí ustanovení týkající se smluv uzavíraných distančním způsobem↑ – § 1840 o. z.; § 54 obč. zák.

Prodlení – stav, kdy řádně a včas nedošlo ke splnění↑ subjektivní povinnosti; dlužník↑ je v prodlení (mora debitoris), jestliže neplní řádně a včas svůj závazek, ledaže nemůže řádně a včas splnit v důsledku prodlení věřitele↑ (mora creditoris), tedy když věřitel nepřijme od dlužníka včas a řádně poskytnuté plnění↑ nebo jestliže neposkytne dlužníkovi v době plnění součinnost potřebnou ke splnění dluhu↑ – § 1968–1976 o. z.; § 517 a násl., § 522 a násl. obč. zák.; § 365 a násl., § 370 a násl. obch. zák.

Prodlévající – označení subjektu, který je v prodlení↑ se splněním povinnosti – § 1977, § 1978 odst. 1, § 2126 odst. 1 o. z.

Prohlášení (vlastníka nebo osoby k tomu oprávněné z jiného věcného práva) – právní jednání↑ činěné na základě úpravy bytového vlastnictví↑, jímž je rozdělováno vlastnické právo↑ k domu a pozemku↑ na vlastnické právo k jednotkám↑, ke vzniku jednotek pak dojde zápisem tohoto prohlášení do veřejného seznamu – § 1166 o. z.; § 4 zák. o vlastnictví bytů

Prohlášení o pozůstalostním majetku – právní jednání↑, jehož obsahem je shoda dědiců↑ o rozsahu aktiv (věcí↑ v právním smyslu – též majetku↑) a pasiv (závazků – dluhů↑) náležejících do pozůstalosti↑; v této podobě prohlášení nahrazuje seznam pozůstalostního majetku nebo soupis pozůstalosti↑ – § 1687 odst. 2 o. z.

Prohlášení o příjmení – jednání manželů↑ při nebo po uzavření manželství↑, kterým rozhodnou o užívání↑ společného, svého nebo zdvojeného příjmení↑ (příjmení jednoho z nich bude jejich příjmením společným a ten, jehož příjmení nemá být příjmením společným, bude ke společnému příjmení na druhém místě připojovat své dosavadní příjmení) do budoucna – § 660 a násl. o. z.; § 8 zák. o rodině

Prohlášení právnické osoby za neplatnou – institut umožňující zrušení právnické osoby↑ po jejím vzniku v situaci, nebyly-li splněny (zákonem↑ vymezené) předpoklady pro její vznik↑; právnickou osobu↑ prohlásí za neplatnou soud; dnem prohlášení za neplatnou vstupuje právnická osoba do likvidace↑ – § 129 a násl. o. z.; § 68a obch. zák.

Prohlášení za mrtvého – konstitutivní soudní rozhodnutí, jímž se prokazuje smrt↑ fyzické osoby↑, nelze-li její tělo prohlédnout za účelem stanovení smrti; soud prohlásí fyzickou osobu za mrtvou, nastane-li některá ze zákonných domněnek smrti↑; v rozhodnutí soud určí den, který se pokládá za den smrti dotčené osoby – § 71 a násl. o. z.; § 7 odst. 2 obč. zák.

Prohlášení za nezvěstného – právní skutečnost řešící situaci, kdy není známo místo pobytu dotčené osoby↑, avšak není důvodu pochybovat, že tato je stále naživu; deklaratorním rozhodnutím soudu lze za nezvěstného prohlásit pouze svéprávného↑ člověka, který opustil své bydliště↑, nepodal o sobě zprávu a není o něm známo, kde se zdržuje – § 66 a násl. o. z.

Projekt rozdělení – právní jednání↑ vymezující okolnosti rozdělení spolku↑ v případě, kdy rozdělovaný spolek↑ zaniká a jeho jmění↑ přechází na nejméně dva nástupnické spolky↑, které nově vznikají (rozdělení se založením nových spolků); projekt rozdělení schvaluje členská schůze↑ rozdělovaného spolku – např. § 289, 294 o. z.; § 250 a násl. zák. o přeměnách

Projev poslední vůle – projev poslední vůle je nutné chápat extenzivně; jedná se o jakékoliv zachycení vnitřní vůle↑ zůstavitele↑ ve vnějším světě, jakož i samotný proces, který k takovému zachycení vůle směřuje, jestliže se v něm obsažená informace, byť i jen zčásti, dotýká úpravy majetkových poměrů po jeho smrti↑; není přitom rozhodné, zda takto projevená vůle zcela naplňuje náležitosti některého z dědických institutů (poslední pořízení↑, vydědění↑, prominutí činu povahy trestného činu↑ apod.), postačuje, pokud takto zachycená informace může být podkladem, resp. může se stát po dalším zpracování či doplnění plnohodnotným a účinným právním jednáním zůstavitele – § 1481 o. z.; § 469 obč. zák.

Prokura – smluvní zastoupení podnikatele↑ zapsaného v obchodním rejstříku; prokurista↑ je zmocněn k právním jednáním↑, ke kterým dochází při provozu obchodního závodu↑, popřípadě pobočky↑, i tehdy, je-li k takovým právním jednáním jinak potřeba zvláštní plná moc↑ (tzv. prokura prostá); je-li to výslovně uvedeno v prokuře, je prokurista oprávněn též zcizit↑ nebo zatížit nemovitou věc↑ (tzv. prokura rozšířená); prokura se zapisuje do obchodního rejstříku – § 450 a násl. o. z.; § 14 obch. zák.

Prokurista – fyzická osoba↑, jíž podnikatel↑ zapsaný v obchodním rejstříku udělil prokuru↑; prokurista je oprávněn zastupovat podnikatele při všech právních jednáních↑, ke kterým dochází při provozu obchodního závodu↑, popř. pobočky↑, byla-li prokura omezena jen na určitou pobočku, bylo-li to výslovně sjednáno, je oprávněn též zcizovat či zatěžovat nemovitosti; právnické osoby↑ způsobilost být prokuristou nemají; prokurista se podepisuje tak, že k firmě podnikatele připojí svůj podpis↑ a údaj označující prokuru – § 450 a násl. o. z.; § 14 odst. 1 obch. zák.

Promlčení – zánik nároku (vymahatelnosti subjektivního oprávnění) v důsledku neuplatnění práva u soudu nebo jiného příslušného orgánu veřejné moci před uplynutím stanovené promlčecí lhůty↑ – § 609 a násl. o. z.; § 100 a násl. obč. zák.; § 387 a násl. obch. zák.

Pronajímatel – strana smlouvy nájemní↑, která se zavazuje přenechat věc↑ do dočasného užívání↑ a přijímá za to odměnu v podobě sjednaného nájemného↑ – § 2201 a násl. o. z.; § 663 a násl. obč. zák.

Propachtovatel – strana smlouvy pachtovní↑, která se zavazuje přenechat věc↑ do dočasného užívání↑ a požívání↑ a přijímá za to odměnu v podobě sjednaného pachtovného↑ nebo části výnosů↑ z užívání věci – § 2332 a násl. o. z.

Prostor obvyklý pro podnikatelovy podnikatelské činnosti – jakékoliv místo, které je dle obecných společenských hledisek způsobilé vyvolat legitimní přesvědčení↑, že zde určitý podnikatel↑ soustavně provozuje svůj obchodní závod↑ (např. kancelář, obchod, sklad nebo jiná provozovna↑, ale též webová stránka internetového obchodu) – § 1820, 1828, 1835 o. z.; § 57 odst. 1 obč. zák.

Prostředek komunikace na dálku – jakýkoliv prostředek, který může být použit k uzavření smlouvy↑ mezi dodavatelem a spotřebitelem↑ bez jejich současné fyzické přítomnosti; v tomto směru se jedná zejména o tiskoviny, dopisy, reklamy↑ s objednávkovým formulářem, katalogy, telefony s lidskou účastí, telefon s účastí automatu (automatický volací přístroj, audiotext), rozhlas, videofon (telefon s obrazovkou), videotext (mikropočítač s televizní obrazovkou) s klávesnicí nebo dotykovou obrazovkou, elektronickou poštu, faxový přístroj (fax) či televizi (teleshopping) – § 1820 o. z.; § 53 a násl. obč. zák.; směrnice 2011/83/EU

Protest – forma vyjádření nesouhlasu proti průběhu schůze rozhodující o volbě členů opatrovnické rady↑ nebo jejich náhradníků; protest může podat každá osoba↑ účastnící se této schůze; protest musí být v písemné formě připojen k zápisu z jednání dané schůze – § 475 o. z.; např. § 189 odst. 1 písm. f), § 192 odst. 2, § 423 odst. 2, § 424 z. o. k.; § 188 odst. 2 písm. f) obch. zák.

Protiprávní čin – projev vůle↑ spočívající v konání↑ či nekonání, kterým je bezprostředně porušena uložená subjektivní povinnost, a který je podle právního řádu způsobilý vyvolat vznik, změnu či zánik občanskoprávního vztahu; protiprávním jednáním je i zneužití práva↑ – § 1723, § 2894 a násl. o. z.; § 415 a násl., § 489 obč. zák.

Protiprávní užití cizí hodnoty – skutková podstata bezdůvodného obohacení↑; představuje situaci, kdy obohacený↑ vlastním konáním↑ (facio) získává majetkový prospěch↑, avšak toto konání může reálně činit pouze při zabrání ekonomicky ocenitelné hodnoty jiného bez právem aprobovaného důvodu; majetkový prospěch zde obohacenému vzniká typicky tím, že za využití cizí hodnoty není poskytnuta náhrada (celková hodnota majetku↑ obohaceného se nezmenšuje), ačkoliv by tomu tak při existenci právem aprobovaného důvodu (zejména právního jednání↑) bylo – § 2991 odst. 2 o. z.

Provize – 1. odměna zprostředkovatele↑, kterou se zájemce↑ zavazuje poskytnout dle smlouvy zprostředkovatelské↑ – § 2445 odst. 1, § 2447 a násl. o. z.; § 542 a násl. obch. zák.; 2. odměna obchodního zástupce↑, kterou se zastoupený↑ zavazuje poskytnout dle smlouvy o obchodním zastoupení↑ – § 2483 odst. 1, § 2499 a násl. o. z.; § 659 a násl. obch. zák.

Provoz zvlášť nebezpečný – provozování závodu nebo jiného zdroje zvýšeného nebezpečí sloužícího k výdělečné činnosti (nikoli např. uklouznutím na vlhké podlaze); jde o provoz, v jehož rámci nelze za současného stavu vědeckých a technických poznatků rozumně vyloučit vyšší riziko vzniku závažné škody↑ ani při vynaložení řádné péče; upravena vyvratitelná právní domněnka, že provoz je zvláště nebezpečný, pokud se provozuje továrním způsobem nebo pokud se při něm výbušná nebo podobně nebezpečná látka používá nebo se s ní nakládá (např. provoz elektráren, plynáren, dolů, hutí, lomů aj.); z judikatury, která je v této věci nadále použitelná, je provoz zvlášť nebezpečný definován jako provoz, s jehož realizací je spojena možnost zvýšeného nebezpečí vzniku závažných škod, jde především o provozy, kde dochází k využívání těch přírodních sil, pro něž je typické, že i při zachování veškeré potřebné péče a s využitím všech poznatků vědy a techniky nejsou plně ovladatelné a kontrolovatelné, takže z procesu jejich využití hrozí pro okolí zvýšené a zpravidla přímé nebezpečí vzniku škod; zdrojem zvýšeného nebezpečí mohou však být i věci↑, jejichž běžné užívání↑ obvykle nezvýší škodlivý vliv na okolí, avšak za určitých podmínek se mohou projevit vedlejší účinky, s nimiž je spojen vysoký stupeň pravděpodobnosti vyvolání újmy↑; provozovatel provozu zvlášť nebezpečného uhradí škodu, i pokud vynaložil veškerou možnou péči k eliminaci vzniku škody; provozovatel se však může povinnosti k náhradě škody zprostit, prokáže-li, že škodu způsobila zvnějšku vyšší moc↑ nebo že ji způsobilo vlastní jednání poškozeného nebo neodvratitelné jednání třetí osoby; liberační důvody jsou taxativní, k jiným důvodům, např. sjednaným smluvně, se nepřihlíží; s ohledem na možné obtíže při prokazování příčinné souvislosti mezi provozováním zvlášť nebezpečného zdroje nebezpečí a vznikem škody, je možné odvodit ji od pravděpodobnosti, resp. je-li možné zařadit provoz zvlášť nebezpečný mezi potenciální zdroje nebezpečí vzniku škody, je takovýto provozovatel shledán odpovědným s tím, že podíl na způsobené škodě odvodí soud podle míry, v jaké je pravděpodobná jeho účast na jejím vzniku (tzv. alternativní příčinná souvislost); srov. též provozní činnost↑ – § 2924, 2925 o. z.; § 432 obč. zák.

Provozní činnost – provozování závodu nebo jiného zařízení sloužícího k výdělečné činnosti; opakovaná činnost spojená s využitím technických prostředků mající charakter podnikatelské činnosti↑ provozované za účelem zisku↑; je to i taková činnost, která je financovaná z veřejných prostředků (např. veřejné nemocnice, školy a podobné ústavy); za provozní činnost je považováno vše to, co nelze podřadit pod zvláštní případy škody↑ způsobené provozní činností (zejm. provozní činnost zvlášť nebezpečná); u škody způsobené provozní činností je nově dána možnost zproštění odpovědnosti (liberace) provozovatele, prokáže-li, že vynaložil veškerou péči, kterou lze rozumně požadovat, aby ke vzniku škody nedošlo – požadavek rozumnosti odpovídající opatrnému jednání v daném oboru podle dosažené úrovně vědění i obecné zkušenosti; nemusí jít pouze o povinnost provozovatele ujednanou ve smlouvě↑ či uloženou právními předpisy, ale o obecný požadavek racionálního chování; důkazní břemeno má provozovatel; jde o odpovědnost bez zavinění↑, bez nutnosti protiprávního činu↑ (jednání) provozovatele; srov. též provoz zvlášť nebezpečný↑ – § 420, 421, 2924, 2925 o. z.; § 420a obč. zák.

Provozování obchodního závodu – dříve provozování podniku↑; veškerá právní jednání↑, která souvisí s předmětem činnosti obchodního závodu↑, jejich cílem je dosažení zisku↑ či zachování další činnosti daného obchodního závodu – např. § 33 odst. 1 o. z.

Provozovatel dopravního prostředku – ten, kdo má právní a současně faktickou možnost jej užívat, tedy sám organizovat provoz k plnění↑ jeho funkcí a účelu; obvykle jde o vlastníka vozidla, neboť u něj lze předpokládat možnost trvalé právní i fyzické dispozice s daným vozidlem; vlastník, který půjčí vozidlo jinému, zůstává jeho provozovatelem a subjektem odpovědným za škodu vyvolanou zvláštní povahou jeho provozu; u leasingových smluv neplatí obecné pravidlo o tom, kdo je provozovatelem vozidla, závěr zda jde o leasingového pronajímatele↑ nebo nájemce↑ závisí na obsahu konkrétní smlouvy, resp. na rozsahu práv a povinností převedených pronajímatelem jakožto vlastníkem vozidla na nájemce; nově koncipována nevyvratitelná právní domněnka, kdy nelze-li provozovatele určit, je jím vlastník dopravního prostředku; je-li dopravní prostředek v opravě, považuje se za jeho provozovatele osoba↑, která dopravní prostředek převzala k opravě; srov. též škoda z provozu dopravních prostředků↑ – § 2927 až 2932 o. z.; § 427 a násl. obč. zák.

Provozovna – prostor, v němž je provozována podnikatelská činnost↑ nikoliv ojediněle, ale s jistou mírou trvalosti (soustavnosti); za provozovnu je považován např. i stánek, pojízdná prodejna, či jiné obdobné zařízení sloužící k prodeji zboží↑ nebo poskytování služeb↑ – např. § 430 odst. 2 o. z.; § 17 živnostenského zákona; § 7 odst. 3 obch. zák.

Předběžné prohlášení – projev vůle↑ fyzické osoby↑ učiněný pro případ její budoucí nezpůsobilosti právně jednat↑ vyjadřující její vůli, aby její záležitosti byly v takovém případě spravovány určitým způsobem, nebo aby je spravovala určitá osoba↑, nebo aby se určitá osoba stala jejím opatrovníkem↑ – § 38 a násl. o. z.

Předek – žijící fyzická osoba↑ v postavení předcházejícího příbuzného v přímé příbuzenské linii↑, tj. každá osoba v postavení rodiče↑ nebo předka rodiče; může jít o rodičovství↑ biologické nebo statusové (např. osvojitel↑) – § 1481, 1635, 1660, 1661, 1676 o. z.; § 484 obč. zák.

Předkupní právo – právní poměr založený dvoustranným právním jednáním↑ mezi vlastníkem věci↑ a předkupníkem↑, jehož obsahem je povinnost vlastníka určité věci takovou věc nabídnout předkupníkovi ke koupi za stejných podmínek, za nichž vlastník věci uzavřel smlouvu kupní↑ s třetí osobou (koupěchtivým↑); předkupní právo lze zvláštním ujednáním rozšířit i na jiné způsoby zcizení↑ – § 2140 a násl. o. z.; § 213 odst. 1 z. o. k.; § 284 insolvenčního zákona; § 602 a násl. obč. zák.

Předkupník – osoba oprávněná z předkupního práva↑ – § 2140 a násl. o. z.; § 213 odst. 1 z. o. k.

Předseda spolku – individuální statutární orgán↑ spolku↑ – § 244 o. z.

Předseda statutárního orgánu – funkce jednoho z členů kolektivního statutárního orgánu↑, jejíž náplní je zejména řízení činnosti tohoto orgánu – § 164 odst. 3 o. z.; např. § 462 z. o. k.; § 194 odst. 3 obch. zák.

Přechod jmění právnické osoby – derivativní způsob nabytí vlastnického práva↑ k veškerému majetku↑ (aktivům) právnické osoby↑ a současné převzetí všech jejích závazků právním nástupcem právnické osoby – např. § 178 odst. 2 a 3, § 179 odst. 2 a 3, § 182 o. z.; § 61 odst. 2, § 62 zák. o přeměnách

Překážka – jakákoliv ověřitelná skutečnost (jev, událost, stav), jejíž výskyt bezprostředně brání vyvolání faktických účinků, jež by jinak za neexistence takové skutečnosti nastaly, nebo s jejímž výskytem právní norma stanoví, že právní následky↑ v podobě vzniku, změny nebo zániku subjektivních práv a povinností, které by jinak za neexistence takové skutečnosti nastaly, po dobu jejího trvání nenastanou – např. § 645, 652, § 672 a násl., § 1094, § 1429 odst. 1, § 2627, § 2913 odst. 2 o. z.; § 113 obč. zák.; např. § 38l, § 76 odst. 2, § 131 odst. 10, § 377 odst. 1, § 548 odst. 2, § 552 obch. zák.

Překážka lepší budoucnosti poškozeného – předpoklad pro přiznání náhrady za újmu↑ na zdraví spočívající ve ztížení společenského uplatnění↑; týká se tzv. trvalých zdravotních následků nemateriální povahy; označení pro situaci poškozeného spočívající ve zhoršení, omezení či ztrátě možností poškozeného, které by jinak zůstaly stejné (nejen těch, které se potenciálně měly zlepšit); půjde o porovnání možností poškozeného uplatnit se v životě před vznikem újmy a po ní; újma spočívající v překážce lepší budoucnosti se odškodňuje plně, popřípadě podle zásad slušnosti (tendence pro odstranění veškerých limitujících faktorů pro rozhodování soudů, mimo měřítka slušnosti nebudou pro vyčíslení náhrady žádné mantinely); očekává se konflikt s požadavkem předvídatelnosti a jednotnosti rozhodování v této otázce zakotveným v § 13 obč. zák.; absence zákonem↑ formulovaných kritérií a zrušení náhradové vyhlášky stanovící bodové ohodnocení bolestného a ztížení společenského uplatnění bude klást zvýšený důraz na strany sporu, pokud jde o břemeno tvrzení a břemeno důkazní, nezbytnost znaleckého posuzování apod.; důvodová zpráva k  občanskému zákoníku vybízí k vytvoření vlastních vnitřních sjednocujících pravidel ze strany soudů – § 13, 2958 o. z.; vyhl. č. 440/2001 Sb.

Překážka nepředvídatelná – taková překážka↑, jejíž vznik by nemohla osoba↑ průměrného rozumu↑ očekávat, a to i s přihlédnutím k negativním scénářům, jsou-li s ohledem na běžný chod života a společenskou zkušenost pokládány za pravděpodobné; nepředvídatelnými pak logicky nemohou být překážky nastanuvší již v době vzniku závazku – § 2913 odst. 2 o. z.

Překážka nepřekonatelná – taková překážka↑, jejíž existenci nelze s ohledem na dosaženou úroveň vědeckého poznání odstranit, a tím dosáhnout účinků či následků, kterým daná překážka brání; nepřekonatelnou pak není zejména překážka, jejíž odstranění lze dosáhnout za vynaložení většího úsilí nebo vyšších nákladů↑ – § 471 odst. 1, § 2913 odst. 2 o. z.

Překážky skryté – takové nepřekonatelné překážky↑ místního charakteru bránící v provedení díla↑, jejichž existenci nelze s ohledem na dosaženou úroveň vědeckého poznání odhalit nebo rozumně očekávat, a to ani při vynaložení potřebné péče – § 2327 o. z.; § 552 odst. 1 obch. zák.

Přeměna právnické osoby – souhrnné označení pro proces zániku právnické osoby↑ s právním nástupcem↑; přeměna právnické osoby může proběhnout fúzí↑, rozdělením↑ a změnou právní formy↑; pro obchodní korporace↑ upravuje zvláštní zákon další způsoby přeměny, a to převod jmění↑ na společníka a přeshraniční přemístění sídla – § 174 a násl. o. z.; § 1 odst. 2 zák. o přeměnách

Přepojištění – stav, kdy sjednaná pojistná částka↑ převyšuje hodnotu majetku↑, na nějž se má dané pojištění↑ vztahovat; přepojištění zakládá oprávnění pojistitele↑ i pojistníka↑ navrhnout druhé straně, aby byla pojistná částka snížena při současném poměrném snížení pojistného↑ pro další pojistné období (viz též smlouva pojistná↑) – § 2853 o. z.; § 40 zák. o pojistné smlouvě

Přeprava – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o přepravě, přičemž občanský zákoník rozlišuje smlouvu o přepravě osoby↑ a smlouvu o přepravě věci↑ – § 2550 a násl., § 2555 a násl. o. z.; § 760 a násl. obč. zák.; § 610 a násl. obch. zák.

Přepravné – finanční plnění↑, které se odesílatel↑ zavazuje dle smlouvy o přepravě věci↑ poskynout dopravci↑ – § 2564 a násl. o. z.; § 765 odst. 1 obč. zák.; § 610, 625 obch. zák.

Přestavek – nepatrná část stavby↑, která byla zřízena na vlastním pozemku↑, přesahující na cizí pozemek↑ – § 1087 o. z.

Přesvědčení – vnitřní subjektivní mínění o pravdivosti vlastních hodnotových soudů, tj. názoru o dichotomii dobra a zla; přesvědčení je prvkem osobnosti individua, jež je předmětem právní ochrany. Zvláštní oprávnění zakládá změna přesvědčení u osoby autora, pokud by se zveřejnění dosud nezveřejněného autorského díla↑ mohlo v důsledku změny přesvědčení značně nepříznivě dotknout jeho oprávněných osobních zájmů – § 467, 2382 o. z.; § 54 autorského zákona

Přetržení promlčecí doby – zastavení běhu promlčecí doby v důsledku právní skutečnosti (např. uzavření manželství↑, uplatnění práva u orgánu veřejné moci) s tím, že po odpadnutí překážky se rozběhne nová promlčecí doba↑ – § 646 až 652 o. z.; § 112, 114 obč. zák.; § 402 a násl. obch. zák.

Převod činnosti zaměstnavatele – právní skutečnost, v jejímž důsledku práva a povinnosti právnické osoby↑ jako zaměstnavatele vykonává nadále nástupnická osoba↑, na kterou přešla práva a povinnosti vyplývající z předmětného pracovněprávního vztahu – např. § 178 odst. 1, § 179 odst. 1, § 2175 odst. 2, § 2349 odst. 2 o. z.; § 480 obch. zák.

Převod majetku zůstavitele – právní jednání↑, kterým zůstavitel↑ projevuje vůli↑ převést na dědice smluvního↑ majetek↑ již za svého života – § 1589 o. z.

Převzetí dluhu – dvoustranné právní jednání↑ mezi dlužníkem↑ a přejímatelem dluhu↑, kterým přejímatel dluhu projevuje vůli↑ splnit dluh věřiteli↑ namísto dlužníka. Podmínkou účinného převzetí dluhu je souhlas věřitele (pak dochází ke změně v osobách závazkového poměru), nedá-li věřitel souhlas, nevzniká věřiteli vůči přejímateli dluhu přímé právo; přejímatel dluhu má však vůči dlužníku povinnost zařídit, aby dlužník nemusel věřiteli plnit – § 1888 a násl. o. z.; § 531 odst. 1, § 532 obč. zák.

Převzetí likvidační podstaty – způsob uspokojení věřitelů↑ likvidované právnické osoby↑, nezdaří-li se likvidační podstatu↑ zcela nebo zčásti zpeněžit; likvidátor↑ v takové situaci nabídne věřitelům, jejichž pohledávky↑ zůstaly neuspokojeny, likvidační podstatu k převzetí na úhradu dluhů↑ – každému z věřitelů, kteří převezmou likvidační podstatu, náleží na této podstatě podíl určený dle poměru výše pohledávek jednotlivých věřitelů, ve zbytku jejich pohledávky zanikají; odmítne-li některý z věřitelů účast na převzetí likvidační podstaty, považuje se jeho pohledávka za zaniklou; odmítnou-li všichni věřitelé převzít likvidační podstatu, přechází likvidační podstata na stát – § 202 a násl. o. z.

Převzetí majetku – právní jednání↑, kterým nabyvatel nabývá do svého vlastnictví↑ majetek↑ dlužníka↑ nebo jeho poměrně vymezenou část; takové právní jednání způsobuje, že nabyvatel majetku se stává vůči věřiteli↑ osobou zavázanou společně a nerozdílně s dlužníkem ve vztahu k dluhům↑ vztahujícím se k takovému majetku, pakliže o těchto dluzích nabyvatel věděl nebo musel vědět; za dluhy související s majetkem je třeba považovat zejména dluhy, které dlužníku vznikly v souvislosti s pořízením, užíváním↑ a udržováním takového majetku, ale též dluhy z jiných právních jednání, pokud dlužník prostřednictvím jejich obsahu mohl dát věřiteli najevo existenci takového majetku, a vzbudit tak na straně věřitele dobrou víru↑, že se uspokojení své pohledávky bude moci případně domáhat právě jeho prostřednictvím (např. zpeněžením či spotřebou) – § 1893 o. z.

Příbuzenství – vztah osob↑ založený na pokrevním poutu, nebo vzniklý osvojením↑ – § 771 o. z.; § 117 obč. zák.

Příbuzenství v přímé linii – vztah osob↑ založený na pokrevním poutu, kdy jedna osoba↑ pochází od druhé, nebo obdobný vztah vzniklý osvojením↑ – § 772 odst. 1 o. z.

Příbuzenství ve vedlejší linii – vztah osob↑ založený na pokrevním poutu, kdy osoby mají společného předka, avšak současně platí, že jedna osoba↑ nepochází od druhé; rovněž také obdobný vztah vzniklý osvojením↑ – § 772 odst. 2 o. z.

Přídatné spoluvlastnictví – též akcesorické spoluvlastnictví, právní poměr několika osob↑, které jsou samostatnými vlastníky věcí↑ (zejména nemovitostí) vytvářejících funkční celek (např. průmyslový nebo sportovní areál, zahrádkářská kolonie apod.), a to k další věci, bez níž není dobře možné věci v samostatném vlastnictví↑ využívat (např. cesty, parkoviště apod.); účelové propojení věci v přídatném spoluvlastnictví a těch samostatných věcí, s nimiž spoluvytváří určitý celek, se projevuje i při zcizení↑ samostatné věci, kdy na nabyvatele přechází právo spoluužívat či jinak využívat společnou věc (a to i tehdy, pokud se převodce dříve takového práva vzdal). Ustanovení o přídatném spoluvlastnictví se přiměřeně použijí i na případ, kdy s užíváním↑ samostatných věcí vytvářejících celek není z hlediska účelu spojena samostatná věc, ale jen určité zařízení (např. zavlažovací zařízení v zahrádkářské kolonii) – § 1223 o. z.

Přidružený fond – soubor majetku↑, který je na základě smlouvy↑ svěřen nadaci↑ do její správy; nadace je pověřena použít jej ke sjednanému účelu; majetek tvořící přidružený fond musí být způsobilý být vkladem↑ do nadace, účel jeho použití musí souviset s posláním nadace – § 349 a násl. o. z.

Přihláška do spolku – právní jednání↑, jímž zájemce↑ vyjadřuje svou vůli↑ stát se členem spolku↑; např. § 223, 224 o. z.

Příjemce (důchodu) – strana smlouvy o důchodu↑, která přijímá pravidelné peněžní dávky (důchod↑) – § 2701 a násl. o. z.

Příjemce nepoctivý – obohacený↑, který získává majetkový prospěch↑ v důsledku dání (do) nebo konání↑ (facio) ochuzeného↑, jestliže by si každý průměrně rozumný člověk při znalosti všech dostupných okolností případu musel být vědom toho, že pro uvedené nabytí majetkového prospěchu není dán právem aprobovaný důvod (ve zlé víře – mala fidae) – § 3003 o. z.

Příjemce poctivý – obohacený↑, který získává majetkový prospěch↑ v důsledku dání (do) nebo konání↑ (facio) ochuzeného↑ v domnění, že se tak děje na základě právem aprobovaného důvodu, jestliže by při znalosti všech dostupných okolností případu mohl takového přesvědčení↑ nabýt každý průměrně rozumný člověk (v dobré víře – bona fidae) – § 3000 o. z.

Příjemce slibu – osoba↑, jíž byl doručen slib odškodnění↑ (při chápání slibu odškodnění jako dvoustranného právního jednání↑ osoba, která slib odškodnění akceptovala); příjemci slibu vzniká oprávnění vůči slibujícímu↑ k náhradě nákladů↑ a případné škody↑, které vzniknou příjemci slibu v důsledku jeho jiného právního jednání (poskytnutí plnění↑, ale též nečinnost), o které ho slibující požádal a k němuž nebyl příjemce slibu povinen – § 2890 o. z.; § 725 a násl. obch. zák.

Přijetí nabídky pozdní – jednostranný projev vůle↑, jehož obsahem je souhlas s nabídkou↑ na uzavření smlouvy↑, učiněný po stanovené lhůtě, pozdní přijetí nabídky má účinky včasného přijetí, pokud navrhovatel↑ bez zbytečného odkladu alespoň ústně vyrozumí osobu, které nabídku učinil, že přijetí považuje za včasné, nebo se začne chovat ve shodě s nabídkou, anebo plyne-li z písemnosti, která vyjadřuje přijetí nabídky, že byla odeslána za takových okolností, že by došla navrhovateli včas, kdyby její přeprava probíhala obvyklým způsobem↑, ledaže navrhovatel bez odkladu vyrozumí alespoň ústně osobu, které byla nabídka určena, že považuje nabídku za zaniklou – § 1743 o. z.; § 43c obč. zák.

Přijetí nabídky včasné – jednostranný projev vůle↑, jehož obsahem je souhlas s nabídkou↑ na uzavření smlouvy↑, učiněný řádným způsobem ve stanovené lhůtě↑ – § 1743 o. z.; § 43c obč. zák.

Přijetí plnění – alternativní způsob uzavření smlouvy↑ spočívající v jednostranném projevu vůle↑, jehož obsahem je bezvýhradný souhlas s poskytnutím nabízeného plnění↑ za podmínek formulovaných v návrhu na uzavření smlouvy; s přihlédnutím k obsahu návrhu nebo zavedené praxi stran↑, jakož i zvyklostem může tímto způsobem docházet k uzavření smlouvy bez povinnosti příjemce adresně vyrozumět o přijetí nabídky↑ osobu↑, která ji učinila – § 1744 o. z.

Příjmení – společně s osobním jménem↑ tvoří jméno člověka; identifikační znak každé fyzické osoby↑, který musí užívat v rámci úředního styku, tedy při jednání před orgány veřejné moci, Českou národní bankou, Veřejným ochráncem práv, Úřadem pro zastupování státu ve věcech majetkových, státními fondy a zdravotními pojišťovnami; příjmení vychází z příjmení rodičů, příp. ze soudního rozhodnutí; změna příjmení je v pravomoci matričního úřadu↑ – § 77, 78 o. z.; např. § 96, 98 z. o. k.; § 11 obč. zák.; § 9 odst. 1 obch. zák.

Příkaz – zkrácené označení pro právní poměr založený příkazní smlouvou↑ – § 2430 a násl. o. z.

Příkaz závětní – vedlejší doložka v závěti (jednostranný projev vůle↑ zůstavitele↑), kterým zůstavitel ukládá přímou povinnost dědici↑ nebo odkazovníku↑ ve vztahu k předmětu dědictví↑; taková povinnost může spočívat v omezení s nabytým pozůstalostním majetkem↑, v použití nabytého majetku na stanovený účel nebo v přímém příkazu dědici či odkazovníku, aby tento něco vykonal (facere) či opomenul (omittere), a to i opakovaně – § 1551 odst. 1, § 1569 a násl. o. z.; § 484 obč. zák.

Příkazce – 1. strana smlouvy příkazní↑, která pověřuje příkazníka↑ obstaráním určité záležitosti, a která se zavazuje poskytnout příkazníkovi odměnu, byla-li ujednána nebo je-li obvyklá (zejména vzhledem k příkazcově podnikatelské činnosti↑) – § 2430 a násl. o. z.; § 724 a násl. obč. zák.; 2. strana smlouvy zasílatelské↑, která pověřuje zasílatele↑, aby vlastním jménem a na jeho účet obstaral přepravu zásilky z určitého místa do jiného určitého místa, případně i obstarat nebo provést úkony s přepravou související, a za tuto službu se zavazuje poskytnout odměnu – § 2471 a násl. o. z.; § 601 a násl. obch. zák.; 3. strana smlouvy o péči o zdraví↑, která pověřuje poskytovatele↑ péčí o zdraví své nebo jiného ošetřovaného; příkazce zaplatí poskytovateli odměnu, je-li to ujednáno, ledaže jiný právní předpis zakládá hrazení péče výlučně z jiných zdrojů – § 2636 a násl. o. z.; 4. strana smlouvy o otevření akreditivu↑, která na základě vlastní žádosti ukládá výstavci akreditivu↑ vystavit ve prospěch třetí osoby (oprávněného) akreditiv, a zavazuje se za to poskytnout odměnu – § 2682 a násl. o. z.; § 682 a násl. obch. zák.; 5. strana smlouvy o inkasu↑, která pověřuje obstaravatele inkasa↑ obstaráním přijetí peněžní částky nebo jiného inkasního úkonu od třetí osoby, a zavazuje se za to zaplatit obstaravateli inkasa odměnu ve sjednané výši, příp. odměnu obvyklou – § 2694 a násl. o. z.; § 692 a násl. obch. zák.

Příkazník – strana smlouvy příkazní↑, která se zavazuje obstarat záležitost příkazce↑, a to poctivě a pečlivě podle svých schopností, při použití prostředků, které vyžaduje povaha obstarávané záležitosti – § 2430 a násl. o. z.; § 724 a násl. obč. zák.

Příklep – úkon licitátora↑ v rámci dražby↑ spočívající v klepnutí kladívkem nebo úkon licitátora v elektronické dražbě spočívající v ukončení dražby zastavením příjmu dalších nabídek doručovaných datovou zprávou a následném zveřejnění informace o ukončení dražby (udělení příklepu) na adrese, kde je dražba prováděna, a rozeslání datové zprávy o ukončení dražby všem účastníkům dražby; zatímco příklep v režimu veřejného práva představuje zvláštní právní skutečnost, jíž dochází za stanovených podmínek k přechodu vlastnického či jiného práva k předmětu dražby, v režimu soukromého práva představuje okamžik uzavření smlouvy↑ v rámci dražby (de facto aukce) – § 1771 o. z.; § 2 zák. o veř. dražbách

Přímé právo požadovat splnění – právo třetí osoby ze smlouvy↑ ve prospěch třetí osoby, má-li být plnění↑ hlavně k prospěchu právě jí – § 1767 o. z.; § 534 obč. zák.

Přiměřené zadostiučinění – náhrada (satisfakce) za způsobenou nemajetkovou újmu↑; přiměřené zadostiučinění může mít formu nepeněžitou (např. omluva) nebo finanční – např. § 261 o. z.; § 193 odst. 2, § 430 odst. 2 z. o. k.; § 13, § 19b odst. 2 obč. zák.; § 12 odst. 1, § 53, § 54 odst. 2, § 131 odst. 4 obch. zák.

Přírůstek věci – originární (neodvozený) způsob nabytí vlastnického práva↑ k věci↑ v důsledku zvýšení jejího množství; přírůstky se dělí na přirozené (vzniklé v důsledku přirozených přírodních dějů, srov. též plody↑), umělé (vzniklé v důsledku působení člověka, srov. též zpracování↑ cizí věci) a smíšené (typicky setba na pozemku↑); přírůstek se přitom stává samostatnou věcí (a samostatným předmětem vlastnictví↑) až okamžikem jeho oddělení od věci hlavní (separací) – § 1066 a násl. o. z.; § 135a obč. zák.

Přislibující – osoba↑ činící veřejný příslib↑ v podobě příslibu odměny nebo vypsání ceny↑ – § 2885, 2886, 2888 o. z.

Příslušenství věci – samostatné věci↑ vedlejší, oddělitelné od věci hlavní, jejichž účelem (funkčně-hospodářským určením) podle obvyklých zvyklostí↑ je trvalé a společné užívání↑ s věcí hlavní↑ (např. televizor a dálkové ovládání, automobil a technický průkaz) – § 510 o. z.; § 121 obč. zák.

Příspěvek na úhradu nákladů neprovdané matce – povinnost otce dítěte↑ se přiměřeným způsobem podílet na nákladech↑ matky dítěte spojených s těhotenstvím a porodem – § 920 o. z.; § 95 a násl. zák. o rodině

Přistoupení k dluhu – dvoustranné právní jednání↑ mezi věřitelem↑ a osobou odlišnou od dlužníka↑ (tzv. novým dlužníkem), kterým tato osoba↑ projevuje vůli splnit dluh↑ věřiteli namísto dlužníka; taková osoba je ve vztahu k věřiteli zavázána společně a nerozdílně s dlužníkem; neplnění dluhu novým dlužníkem nezakládá právo věřitele domáhat se uspokojení ze zajištění daného původnímu dlužníku, ledaže s tím osoba poskytující zajištění souhlasila – § 1892 o. z.; § 533 obč. zák.

Přiznání svéprávnosti – též emancipace; právní skutečnost, kdy konstitutivním rozhodnutím soudu se nezletilému za zákonem↑ stanovených podmínek přiznává způsobilost nabývat pro sebe vlastním právním jednáním↑ práva a zavazovat se k povinnostem – § 37 o. z.

Půjčitel – osoba↑ účastna právního poměru výprosy↑, která bezúplatně přenechává věc↑ k užívání↑ jinému bez ujednání doby↑, po niž se má věc užívat, nebo účelu, za kterým se má věc užívat – § 2189 a násl. o. z.; § 660, § 662 odst. 2 obč. zák.

Punktace – viz zápis↑

Působnost člena orgánu právnické osoby – okruh záležitostí, jejichž spravování vykonává jednotlivý člen orgánu právnické osoby↑ – § 156 odst. 2 o. z.; § 125, 187 obch. zák.

Působnost orgánu právnické osoby – okruh záležitostí, jež orgán právnické osoby↑ spravuje, o nichž je oprávněn rozhodovat za právnickou osobu↑ či ve kterých svým jednáním nahrazuje vůli právnické osoby – § 156 odst. 2 o. z.; § 20h, § 20i obč. zák.; § 66 odst. 3, § 125, § 173 odst. 1, § 187, § 226 odst. 1 obch. zák.

R

Readopce – rovněž opětovné osvojení↑; možnost opětovného osvojení osvojence↑, avšak pouze tehdy, pokud bylo dřívější osvojení zrušeno↑, pokud má být osvojenec osvojen pozdějším manželem osvojitele↑ poté, co předchozí manžel, který byl společným osvojitelem, zemřel, nebo pokud zemřel ten, kdo byl jediným osvojitelem, anebo ti, kdo byli společnými osvojiteli – § 843 o. z.; § 76 zák. o rodině

Reálné břemeno – věcné právo zakládající vlastníku věci↑ dočasnou povinnost (z níž se lze vykoupit) k určitému konání↑ s tím, že nebude-li plněno, transformuje se právo z reálného břemene v substituční oprávnění na peněžitou náhradu, pro niž je možno vést výkon rozhodnutí nebo exekuci na zatíženou nemovitou věc obdobně jako při zástavním právu – § 1303 o. z.

Registrované partnerství – je trvalé právní společenství dvou osob↑ stejného pohlaví vzniklé způsobem stanoveným zákonem č. 115/2006 Sb., o registrovaném partnerství – § 22, 29, 71, 674, 685, 763, 885 o. z.

Reklama – zvláštní forma nabídky↑; jedná se o přesvědčovací proces spočívající ve vyhledání potenciálních uživatelů zboží↑, služeb↑ či jiných obchodovatelných entit, přičemž těmto uživatelům jsou posléze dané zboží, služby či jiné entity propagovány prostřednictvím dostupných komunikačních kanálů (např. noviny, časopisy, rozhlas, internet, sociální sítě apod.) nebo tzv. venkovní reklamou (billboardy, poutače, plakáty apod.) – § 1733, § 2976 odst. 2 o. z.; § 1 odst. 2 zák. o regulaci reklamy

Reklama klamavá – skutková podstata nekalé soutěže↑; taková reklama↑, která souvisí s podnikatelskou činností↑ nebo povoláním, sleduje podpořit odbyt movitých nebo nemovitých věcí↑ nebo poskytování služeb↑, včetně práv a povinností, klame nebo je způsobilá klamat podáním nebo jakýmkoli jiným způsobem osoby↑, jimž je určena nebo k nimž dospěje, a tím i zřejmě způsobilá ovlivnit hospodářské chování takových osob; při hodnocení, zda jde o klamavou reklamu, se přihlédne ke všem jejím výrazným znakům s tím, že některé tyto znaky jsou demonstrativně uvedeny a zdůrazněny (dostupnost, povaha, provedení, složení, výrobní postup, datum výroby nebo poskytnutí, způsobilost k určenému účelu, použitelnost, množství, zeměpisný či obchodní původ, jakož i podrobnější vytčení a další znaky zboží↑ nebo služeb včetně předpokládaných výsledků použití nebo výsledků a podstatných znaků provedených zkoušek či prověrek, cena↑, nebo způsob jejího určení, podmínky, za nichž se zboží dodává nebo služba poskytuje, a povaha, vlastnosti a práva zadavatele reklamy, jako jsou zejména jeho totožnost, majetek↑, odborná způsobilost, jeho práva duševního vlastnictví↑ nebo jeho vyznamenání a pocty); úprava se nese ve znamení sblížení s úpravou skutkové podstaty klamavého označení zboží a služeb, a to skrze tzv. společné ustanovení ohledně způsobilosti klamat, kdy je výslovně uvedeno, že údaj sám o sobě správný, může-li uvést v omyl↑ vzhledem k okolnostem a souvislostem, za nichž byl učiněn, je způsobilý oklamat; při úvaze o klamavosti reklamy se přihlédne rovněž k dodatkům, zejména k použití výrazů jako „druh“, „typ“, „způsob“, jakož i k výpustkám, zkratkám a celkové vnější úpravě – § 2977, 2979 o. z.; § 45 obch. zák.; směrnice 2006/114/ES

Reklama srovnávací – skutková podstata nekalé soutěže; taková reklama↑, která přímo nebo nepřímo označuje jiného soutěžitele↑ nebo jeho zboží↑ či službu↑, jestliže není přípustná; za přípustnou srovnávací reklamu se dle taxativního výčtu považuje taková reklama, která není klamavá, srovnává-li jen zboží a službu uspokojující stejnou potřebu nebo určené ke stejnému účelu, srovnává-li objektivně jednu nebo více podstatných, důležitých, ověřitelných a příznačných vlastností zboží nebo služeb včetně ceny↑, srovnává-li zboží s označením původu pouze se zbožím stejného označení, nezlehčuje-li soutěžitele (včetně jeho označení, postavení, činnosti, výsledků činnosti, resp. z nich nekalým způsobem netěží), a nenabízí-li zboží nebo službu jako napodobení či reprodukci zboží nebo služby označovaných ochrannou známkou soutěžitele nebo jeho názvem; oproti obch. zák. již úprava neobsahuje odkaz na nekalé obchodní praktiky (black list) a tzv. zvláštní nabídky – § 2980 o. z.; § 50a obch. zák.

Renta – finanční plnění↑ poskytované podle smlouvy o důchodu↑, které je stanoveno pevnou částkou, tj. jeho výše se nemění v závislosti na kupní síle peněz (srov. alimentace↑) – § 2701 o. z.

Revizní orgán – orgán právnické osoby↑, jehož účelem je přezkum činnosti (rozhodnutí) jiného orgánu, za účelem jeho změny či úpravy – např. § 368 odst. 1 o. z.

Revizor – jednočlenný orgán nadace↑ (popř. nadačního fondu↑ či ústavu↑) zřizovaný obligatorně u nadací, u nichž nebyla zřízena dozorčí rada↑; revizor plní kontrolní a revizní funkce ve vztahu ke správní radě↑; funkci revizora může v souladu s nadační listinou↑ nebo statutem nadace vykonávat též právnická osoba↑, jejíž předmět činnosti umožňuje výkon kontrolní a revizní činnosti; revizora zásadně volí a odvolává správní rada↑, nestanoví-li nadační listina↑ jiný způsob jeho ustavení do funkce – § 373 a násl. o. z.

Rodičovská odpovědnost – souhrn práv a povinností rodičů ke svému právnímu nezletilému dítěti↑, které dosud nenabylo plné svéprávnosti↑; zahrnuje osobní péči o dítě↑, zastupování dítěte↑ a správu jeho jmění↑; ex lege se nabývá narozením dítěte; rodiče, kteří nejsou plně svéprávní, ať již z důvodu jejich nezletilosti nebo omezení svéprávnosti↑, mají ex lege výkon rodičovské odpovědnosti pozastaven; nezletilí rodiče, kteří nejsou svéprávní v plném rozsahu, mají ze zákona částečnou rodičovskou odpovědnost, soud však může rozhodnout o jejím pozastavení; rodiče, kteří jsou omezeni ve svéprávnosti, mohou požádat soud o zachování výkonu alespoň osobní péče o dítě↑ – § 865 a násl. o. z.; § 30 a násl. zák. o rodině

Rodičovská odpovědnost částečná – 1. nezletilý rodič, který není plně svéprávný, má rodičovskou odpovědnost pouze ve vztahu k osobní péči o dítě↑, ledaže soud rozhodne o pozastavení výkonu rodičovské odpovědnosti i v tomto rozsahu; 2. rodič, který byl omezen ve svéprávnosti↑, může požádat soud, aby zachoval výkon rodičovské odpovědnosti alespoň v oblasti osobní péče a osobního styku s dítětem↑ – § 868 o. z.

Rodičovství – právní vztah rodiče k dítěti↑ založený na právní skutečnosti narození dítěte (matka i otec) a nastoupení zákonné domněnky↑ (pouze otec) – § 775 a násl. o. z.; § 50a a násl. zák. o rodině

Rodičovství biologické – pokrevní společenský vztah mezi rodičem a dítětem↑, který nemusí přesně odpovídat právnímu stavu, je však jeho základem; biologickou matkou je žena, v jejímž těle došlo ke spojení pohlavních buněk muže a ženy a donošení plodu, příp. žena, jejíž vajíčko bylo oplodněno; biologickým otcem je muž, jehož spermie v těle matky nebo mimo něj splynuly s vajíčkem matky a oplodnily jej

Rodičovství právní – odpovídá statusovému právnímu vztahu mezi rodičem a dítětem↑; stojí na skutečnosti narození dítěte (matka i otec) a nastoupení zákonné domněnky↑ (pouze otec); právní stav nemusí odpovídat biologické realitě – § 775 a násl. o. z.; § 50a a násl. zák. o rodině

Rodičovství sociální – společenský stav, který může, avšak nemusí odpovídat biologické realitě nebo právnímu stavu; v tomto případě je subjektem takového vztahu ten, kdo ve společenské rovině plní funkci rodiče bez ohledu na biologickou realitu nebo právní stav

Rodina – společenský vztah dvou nebo více subjektů, který bez ohledu na právní stav reflektuje biologické nebo citové vazby mezi lidmi; biologická realita (vztah rodičů a dětí↑ a vztahy od nich odvozené) a citová vazba (výše uvedené a dále např. manželství↑, registrované partnerství↑) slouží jako základ pro konstituování rodinněprávních vztahů; pojem rodina není českým právním řádem definován – § 655 až 975, § 1475 až 1720 o. z.; § 282 odst. 2, § 285 odst. 2 insolvenčního zákona; § 149 odst. 3, § 150 odst. 4, § 630 obč. zák.; § 1 odst. 2 zák. o rodině;

Rodina náhradní – alternativa k právní rodině↑ založené na biologické realitě a citových vazbách; pojem je užíván zejména ve vztahu k zajištění řádné výchovy dítěte↑, pokud jeho původní rodina↑ tuto základní povinnost neplní nebo nemůže plnit – § 794 a násl., § 928 a násl. o. z.; § 1 odst. 1 zák. o sociálně-právní ochraně dětí; § 46 zák. o rodině

Rodinná domácnost – občanský zákoník na rozdíl od předešlého občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. neužívá explicitní legální definici pojmu domácnost↑; chápe jej však ve dvou významech, a to jako pospolitost spolužijících osob↑ nebo jako zařízené obydlí; význam pojmu je dle důvodové zprávy nutno interpretovat vždy z kontextu konkrétní situace; rodinná domácnost ve smyslu užití pojmu v občanském zákoníku bude tvořena manžely a dětmi↑, příp. rodiči (bez ohledu na závěr, zda jsou manželé) a jejich dětmi, a to za předpokladu, že spolu dlouhodobě žijí či chtějí žít – § 689 a násl. o. z.

Rodinná mediace – postup při řešení konfliktů vyplývajících z rodinných vztahů za účasti jednoho nebo více mediátorů, kteří podporují komunikaci mezi osobami↑ na konfliktu zúčastněnými tak, aby jim pomohli dosáhnout jeho smírného řešení – § 2 písm. b) zák. o mediaci

Rodinný závod – závod, ve kterém společně pracují manželé nebo alespoň jeden manžel a jejich příbuzní až do třetího stupně nebo osoby s manžely sešvagřené↑ až do druhého stupně; podmínkou je, aby závod byl ve vlastnictví↑ některé z těchto osob – § 700 až 707 o. z.

Rozdělení – způsob přeměny právnické osoby↑, kdy minimálně část jmění↑ rozdělované právnické osoby přechází nejméně na jednu nástupnickou právnickou osobu↑, která již existuje, nebo nově vzniká; rozdělení může probíhat formou rozštěpení↑, rozdělení sloučením↑, odštěpením↑, popř. kombinací jednotlivých forem rozdělení – § 179, § 288 a násl. o. z.; § 243 a násl. zák. o přeměnách

Rozdělení sloučením – viz rozštěpení sloučením↑

Rozdělení spolku – způsob přeměny právnické osoby↑, kdy minimálně část jmění↑ rozdělovaného spolku↑ přechází nejméně na jeden nástupnický spolek↑, který již existuje, nebo nově vzniká; rozdělení může probíhat formou rozštěpení↑, rozdělení sloučením↑, odštěpením↑, popř. kombinací jednotlivých forem rozdělení – § 288 a násl. o. z.

Rozhodčí komise (spolku) – fakultativně zřizovaný orgán spolku↑, který v rozsahu určeném stanovami↑ rozhoduje sporné záležitosti náležející do spolkové samosprávy; neurčí-li stanovy působnost rozhodčí komise jinak, rozhoduje spory mezi členem a spolkem o placení členských příspěvků↑ a přezkoumává rozhodnutí o vyloučení člena ze spolku – § 265 a násl. o. z.

Rozhodnutí orgánu veřejné moci – individuální právní akt vydaný orgánem státní moci nebo veřejné samosprávy v rámci jeho působnosti svěřené mu zákonem↑ – např. § 168 odst. 1 o. z.

Rozhodný den – kalendářní den, od něhož se jednání zanikající právnické osoby↑ považuje z účetního hlediska za jednání uskutečněné na účet nástupnické právnické osoby↑; zanikající právnická osoba je povinna sestavit ke dni předcházejícímu rozhodný den konečnou účetní závěrku↑, nástupnická právnická osoba je povinna sestavit k rozhodnému dni zahajovací rozvahu↑; např. § 176, 177, 275, § 288 odst. 2, § 289 odst. 2, § 383 odst. 1, § 391 odst. 2 o. z.; § 10, 11, § 359i zák. o přeměnách

Rozhrada – určité, v prostoru zjevné, člověkem vytvořené nebo krajinou dané ohraničení pozemků↑, přirozené rozhrady mohou být kupříkladu meze či potoky, umělé pak ploty, zídky apod. – § 1024 o. z.

Rozmnožení nadační jistiny – zvětšení souboru majetku↑ nadace↑ tvořícího nadační jistinu↑; o rozmnožení nadační jistiny a zvýšení nadačního kapitálu↑ rozhoduje správní rada↑ – § 334, 342, 343 o. z.

Rozrušení – nedostatek běžné opatrnosti↑ při jednání o uzavření smlouvy↑ vyvolaný akutním ztížením schopnosti soustředění (způsobené zejména hlubokým emočním prožitkem nebo vnějšími rušivými vlivy); zneužití rozrušení při sjednání smlouvy může zakládat lichvu↑ – § 1798 o. z.; § 41 písm. b) tr. zákoníku

Rozštěpení – forma rozdělení↑ právnické osoby↑, při níž rozdělovaná společnost zaniká a její jmění↑ přechází na nejméně dvě nástupnické právnické osoby↑; nástupnické osoby mohou být nově vzniklé (rozštěpení se založením nových právnických osob↑), nebo již existují (rozštěpení sloučením↑) – § 179 odst. 2 o. z.; § 243 odst. 1 zák. o přeměnách

Rozštěpení se založením nových právnických osob – forma rozdělení právnické osoby↑, při níž dochází k zániku právnické osoby↑ a její práva a povinnosti přechází na několik nástupnických právnických osob↑, které nově vznikají↑ – § 179 odst. 2 o. z.; § 243 odst. 1 zák. o přeměnách

Rozštěpení sloučením – forma rozdělení právnické osoby↑, při níž dochází k zániku právnické osoby↑ a její práva a povinnosti přechází na několik nástupnických právnických osob↑, které jako osoby již existují; § 179 odst. 2 o. z.; § 243 odst. 1 zák. o přeměnách

Rozum průměrného člověka – schopnost vnímat, poznávat a intelektuálně vyhodnocovat skutečnosti a informace relevantní ve vztahu k právnímu jednání↑, a to ve vztahu k obsahu a účelu právního jednání, jakož i okolnostem, za nichž k právnímu jednání dochází, jsou-li jednajícímu známy – § 4 odst. 1 o. z.

Rozumné očekávání – schopnost osoby↑ obdařené rozumem průměrného člověka↑ předvídat existenci skutečností a informace relevantní ve vztahu k právnímu jednání↑ i bez jejich aktuální znalosti právě s ohledem na obecnou úroveň zkušenosti při obdobných právních jednáních – § 1753 o. z.; § 345 odst. 2 obch. zák.

Rozumný podnikatel – podnikatel↑, který dokáže vyhodnotit výhodnost obsahu konkrétní smlouvy↑ ve vztahu k aktuálnímu stavu jeho závodu tak, aby dosahoval zisku↑ a předcházel ztrátě; hodnocenými faktory jsou např. ekvivalence protiplnění, koupěschopnost smluvního partnera a míra zajištění jeho závazků, ale též podmínky trhu a předpokládané náklady↑ (rozumný je tak např. i podnikatel, který zboží↑ prodá za cenu↑ nedosahující hodnoty zboží, jestliže ztráta na ceně je ve svém důsledku nižší, než náklady spojené s likvidací neodkoupeného zboží) – § 1757 odst. 2 o. z.

Rozumová slabost – nedostatek běžné opatrnosti↑ při jednání o uzavření smlouvy↑ vyvolaný dočasným či trvalým snížením schopnosti vnímat, poznávat a vyhodnocovat skutečnosti vnějšího světa relevantní ve vztahu k právnímu jednání↑, zejména jeho obsahu a účelu, jakož i okolnostem, za nichž k právnímu jednání dochází; zneužití rozumové slabosti při sjednání smlouvy může zakládat lichvu↑ – § 1798 o. z.; § 218 odst. 1, § 329 odst. 2 tr. zákoníku

Rozumová vyspělost – duševní schopnost nezletilého posoudit následky vlastního jednání; jedno z kritérií (omezené) svéprávnosti↑ nezletilého; nezletilý je způsobilý pouze k takovému právnímu jednání↑, které je svou povahou přiměřené jeho rozumové a volní vyspělosti↑ – § 31 o. z.; § 9 obč. zák.

Rozvahový den – kalendářní den, k němuž účetní jednotka sestavuje účetní závěrku↑, uzavírá účetní knihy; není-li tento den posledním dnem účetního období, sestavuje účetní jednotka mimořádnou účetní závěrku; při přeměně právnické osoby↑ je zanikající právnická osoba↑ povinna sestavit ke dni předcházejícímu rozhodný den↑ konečnou účetní závěrku↑, nástupnická právnická osoba↑ je povinna sestavit k rozhodnému dni zahajovací rozvahu↑ – § 176 odst. 2, § 183 odst. 2 o. z.; § 17 odst. 3, § 19 zák. o účetnictví

Rozvedený manžel – fyzická osoba↑, jejíž dřívější manželství↑ zaniklo rozvodem↑ – § 686, § 751 a násl. o. z.; § 705, § 712 odst. 3 obč. zák.; § 17 odst. 2, § 82 odst. 3, § 92 a násl. zák. o rodině

Rozvod dohodou – viz rozvod nesporný↑

Rozvod manželství – zánik manželství↑ za života obou manželů; předpokladem je soudní rozhodnutí, kdy ve sporném řízení bude prokázán nebo alespoň presumován kvalifikovaný rozvrat↑ manželství – § 755 a násl. o. z.; § 24 a násl. zák. o rodině

Rozvod nesporný – druh rozvodu, v jehož rámci se kvalifikovaný rozvrat↑ neprokazuje, nýbrž presumuje; při splnění zákonných podmínek manželům vniká právní nárok na rozvod, manželství↑ zde tedy rozvedeno být musí; zákonnými předpoklady presumpce kvalifikovaného rozvratu jsou shodné tvrzení manželů o rozvratu manželství a záměru dosáhnout rozvodu, trvání manželství alespoň jeden rok, oddělené soužití po dobu nejméně šesti měsíců, předložení soudem schválené dohody o úpravě poměrů k jejich nezletilým dětem↑, které nenabyly plné svéprávnosti↑, pro dobu po rozvodu manželství a předložení písemné úředně ověřené dohody o úpravě majetkových poměrů, bydlení a popřípadě výživného↑ pro dobu po rozvodu – § 757 o. z.; § 24a zák. o rodině

Rozvod s tvrdostní klauzulí – rovněž také ztížený rozvod; stav, kdy při splnění zákonem↑ stanovených předpokladů nemůže být manželství↑ i přes prokázání kvalifikovaného rozvratu↑ rozvedeno; předpokladem je, že rozvodu se jeden z manželů brání, přičemž se jedná o toho manžela, který se na rozvratu porušením manželských povinností převážně nepodílel a kterému by byla rozvodem způsobena zvlášť závažná újma↑; pro zachování manželství musí rovněž svědčit mimořádné okolnosti; tvrdostní klauzuli nelze uplatnit tehdy, nežijí-li manželé spolu po dobu nejméně tří let – § 755 odst. 2 o. z.; § 24b zák. o rodině

Rozvod smluvený – viz rozvod nesporný↑

Rozvod sporný – obecný druh rozvodu; v situacích, kdy se kvalifikovaný rozvrat↑ nepresumuje a žádný z manželů neuplatňuje tvrdostní klauzuli↑; v řízení o rozvodu manželství↑ musí být prokázán kvalifikovaný rozvrat, jinak žalobě nelze vyhovět – § 755 a násl. o. z.; § 24 zák. o rodině

Rozvrhové usnesení – rozhodnutí soudu vydané v průběhu insolvenčního řízení↑ určující částky, které mají být vyplaceny jednotlivým věřitelům↑ ze získaného výtěžku zpeněžení majetkové podstaty dlužníka↑ – např. § 173 odst. 2, § 2754 o. z.; § 306 odst. 2 insolvenčního zákona

Ručení – označení právního poměru vznikajícího mezi dlužníkem, věřitelem a třetí osobou v postavení ručitele, prostřednictvím něhož ručitel zajišťuje vymezený a platný dluh (ručení lze poskytnout i pro dluhy budoucí nebo podmíněné, jakož i za soubor dluhů určitého druhu vznikajících dlužníku v určité době nebo soubor různých dluhů z téhož právního důvodu). V soukromém právu se rozlišují skupiny ručení ze zákona (typicky ručení společníků v obchodních korporacích, odpovědnost postupitele pohledávky apod.) a ručení založené smlouvou mezi ručitelem a věřitelem – v tomto směru se smlouvou rozumí jednostranné písemné prohlášení ručitele a jeho, byť i konkludentní, akceptace věřitelem. V rámci ručení vzniká osobě odlišné od dlužníka (ručiteli) závazek poskytnout věřiteli shodné nebo stanovené náhradní plnění pro případ, že dlužník závazek není objektivně schopen splnit nebo jej řádně nesplní ani v přiměřené lhůtě po písemné výzvě věřitele. Ručení má akcesorickou povahu, tj. účinnost ručitelského závazku je závislá na trvání zajištěného závazku dlužníka (akcesorita ručení se pak projevuje i v otázkách promlčení ručitelského závazku, zachování dlužníkových námitek ručiteli apod.) – § 138 odst. 3, § 299, 338, § 715 odst. 2, § 2018 a násl. o. z.; § 68 z. o. k.; § 86, § 303 a násl. obch. zák.; § 546 a násl. obč. zák.

Ručitel – strana právního poměru ručení; osoba odlišná od dlužníka, která se na základě vlastního písemného prohlášení adresovaného věřiteli zavazuje poskytnout věřiteli shodné nebo stanovené náhradní plnění pro případ, že dlužník závazek není objektivně schopen splnit nebo jej řádně nesplní ani v přiměřené lhůtě po písemné výzvě věřitele – § 138 odst. 3, § 299, 338, § 715 odst. 2, § 2018 a násl. o. z.; § 68 z. o. k.; § 86, § 303 a násl. obch. zák.; § 546 a násl. obč. zák.

Ř

Řádný hospodář – viz péče řádného hospodáře↑

Ředitel – statutární orgán↑ ústavu↑, nevymezuje-li statut pro daný statutární orgán jiné označení – § 408 o. z.

Řízení o určení podmínky souhlasu k osvojení – zvláštní druh nesporného řízení, jehož předmětem je určení, zda je nebo není třeba souhlasu rodičů k osvojení↑ jejich dítěte↑ – § 821 o. z.; § 427 a násl. z. ř. s.; § 180a a násl. o. s. ř.

Řízení předoddavkové – řízení vedené před matričním úřadem↑, v jehož obvodu má být manželství↑ uzavřeno; matriční úřad↑ rozhoduje o žádosti snoubenců o provedení sňatečného obřadu↑; snoubenci jsou povinni matričnímu úřadu předložit doklady osvědčující jejich totožnost a způsobilost k uzavření manželství, příp. další dokumenty stanovené zákonem↑; rozhodnou-li se snoubenci pro občanský sňatek↑, je matričním úřadem určen den a místo konání svatebního obřadu, matriční úřad však musí přihlížet k vůli snoubenců; má-li být uzavřen církevní sňatek↑, vydá matriční úřad snoubencům osvědčení, které musí obsahovat potvrzení o tom, že splnili všechny požadavky stanovené zákonem pro uzavření manželství – § 664 o. z.; § 4b odst. 2 zák. o rodině

S

Sankční opatření – oprávnění (resp. úkon) soudu a orgánu sociálně-právní ochrany dětí↑ v případech, kdy se dítě↑ ocitne ve stavu nedostatku řádné péče (bez ohledu na to, zda tu je či není osoba, která má právo o něj pečovat) anebo je-li jeho život, normální vývoj či jiný důležitý zájem↑ vážně ohrožen nebo narušen, přiměřeným způsobem postihnout dítě nebo osoby, které o dítě pečují či naopak ohrožují jeho výchovu; jedná se např. o napomenutí – § 924 o. z.; § 10 odst. 3, § 14 a násl. zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Sázka – smlouva↑, prostřednictvím které se alespoň jedna strana zavazuje vůči druhé poskytnout plnění↑ (výhru), ukáže-li se nesprávným její tvrzení o skutečnosti stranám neznámé nebo ukáže-li se tvrzení druhé strany o této události správným; takovým tvrzením tedy může být pouze logický soud (tj. může nabývat hodnotu pravda či nepravda) ohledně jevu či stavu vnějšího světa, který panuje nebo který nastane v budoucnu, jehož pravdivost je pro účastníky sázky ověřitelná; významnou okolností je rovněž absence jistoty účastníků sázky o pravdivosti soudu, neboť má-li byť jediná strana sázky, jejíž tvrzení se ukáže správným, jistotu o výsledku a zatají-li to druhé straně, je sázka neplatná – § 2873 a násl. o. z.; § 845 obč. zák.

Sbírka listin – součást veřejného rejstříku právnických osob↑ obsahující zákonem↑ stanovené dokumenty (listiny↑), jež byly zejména podkladem pro zápis (změnu zápisu/výmaz) údajů obsažených v daném rejstříku, popř. další listiny, o nichž tak stanoví zákon – § 120 odst. 2 o. z.; § 27 odst. 3, § 38i obch. zák.

Seznam pozůstalostního majetku – dle jazykového výkladu zjednodušený seznam penězi ocenitelných aktiv (věcí↑ v právním smyslu – též majetku↑) a pasiv (závazků – dluhů↑) náležejících do pozůstalosti↑ provedený správcem pozůstalosti↑ za účelem určení čisté hodnoty majetku v pozůstalosti – § 1687 odst. 1 o. z.

Shromáždění – vícečlenný (kolektivní) orgán společenství vlastníků↑; jedná se o nejvyšší orgán tvořený všemi vlastníky jednotek v daném domě, který rozhoduje o významných otázkách společenství (např. změna stanov↑, volba a odvolávání členů volených orgánů, schvalování účetní závěrky↑ a výsledků hospodaření, vydávání souhlasu se zatížením↑ majetku nebo čerpáním úvěru↑ apod.); vlastníci jednotek hlasují v rámci shromáždění podle velikosti svých podílů na společných částech domu, a to prostou většinou hlasů přítomných vlastníků jednotek, neurčí-li stanovy nebo zákon↑ jinak – § 1205, § 1206 a násl. o. z.

Shromáždění členů spolku – zasedání všech členů spolku↑, není-li jako orgán spolku zřízena členská schůze↑; shromáždění členů spolku např. volí a odvolává členy rozhodčí komise↑; je-li statutární orgán↑ spolku podle stanov↑ zároveň nejvyšším orgánem spolku a nevykonává-li působnost po dobu delší než jeden měsíc, může alespoň pětina členů spolku svolat shromáždění všech členů spolku, na shromáždění pak přechází působnost nejvyššího orgánu spolku – § 247 odst. 2, § 266 odst. 1 o. z.

Shromáždění delegátů (spolku) – orgán spolku↑ vykonávající působnost členské schůze↑, má-li spolek velké množství členů a připouští-li tuto možnost stanovy↑ spolku; členové spolku volí delegáty↑, kteří je na shromáždění delegátů↑ reprezentují; každý delegát musí být zásadně volen stejným počtem hlasů (členů) – § 256 o. z.

Schopnost sám se živit – vlastnost fyzické osoby↑ spočívající v objektivních i subjektivních možnostech zajištění a využití zdrojů pro uspokojování vlastních životních potřeb; kategorie ovlivňující vznik práva na výživné↑, resp. vyživovací povinnosti↑ – § 37, 760, 767, 911, § 1665 a násl. o. z.; § 85 odst. 1, § 87 odst. 1, § 92 odst. 1 zák. o rodině

Schovatel – strana smlouvy o úschově↑, která se zavazuje převzít věc↑ od uschovatele↑, po stanovenou dobu↑ ji opatrovat, a po uplynutí doby úschovy↑ vrátit spolu s tím, co k ní přibylo; úplata↑ za úschovu náleží schovateli jen tehdy, bylo-li to ujednáno nebo plyne-li to ze zvyklostí, z předchozího styku stran nebo z předmětu činnosti schovatele – § 2402 a násl. o. z.; § 747 násl. obč. zák.

Sídlo – místo, kde právnická osoba↑, nebo fyzická osoba↑ mající sídlo realizuje svoji činnost; sídlo podnikatele↑ zapsaného do veřejného rejstříku↑ je určeno adresou uvedenou v tomto rejstříku; nezapisuje-li se fyzická osoba jako podnikatel do veřejného rejstříku, je jejím sídlem místo, kde má hlavní obchodní závod↑, popř. kde má bydliště↑ – § 429 o. z.; § 19c obč. zák.

Sídlo skutečné – též faktické sídlo↑; místo, odkud právnická osoba↑, nebo fyzická osoba↑, má-li sídlo, fakticky řídí či realizuje svoji činnost, či kde se veřejnost s danou osobou či s osobami za ni jednajícími může setkat – § 137 odst. 1, § 429 odst. 2 o. z.; § 19c odst. 3 obč. zák.

Sídlo zapsané – místo, na kterém osoba↑ vyvíjí svoji činnost (sídlí) podle zápisu ve veřejném rejstříku↑ – § 136 a násl. o. z.; § 19c obč. zák.; § 35 písm. a) obch. zák.

Skladné – úplata↑ (protiplnění) dle smlouvy o skladování↑, kterou se zavazuje poskytovat ukladatel↑ ve prospěch skladovatele↑ – § 2415 a násl. o. z.; § 527 odst. 1 obch. zák.

Skladování – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o skladování↑ – § 2415 a násl. o. z.; § 527 a násl. obch. zák.

Skladovatel – strana smlouvy o skladování↑, která se zavazuje převzít věc↑ s jejím současným uložením, a tuto věc opatrovat, a přijímá za tuto službu skladné↑ – § 2402 a násl. o. z., § 527 a násl. obch. zák.

Skupina osob – viz povolání skupiny osob↑

Skutečná škoda – damnum emergens; představuje nastalé zmenšení (úbytek) majetku↑ poškozeného ve srovnání se stavem, jaký zde byl před způsobením škody↑; to, co bylo nutno vynaložit, aby byl obnoven původní stav majetku poškozeného (např. náklady↑ vynaložené poškozeným na opravu zničeného vozidla); součástí jsou rovněž náklady vynaložené poškozeným na odstranění škodlivého následku; východiskem pro určení výše náhrady je obvyklá cena↑ věci↑ v době poškození s tím, že musí být současně vzato v úvahu i to, co musí poškozený vynaložit na obnovení nebo nahrazení funkce poškozené věci a náhrada tak může překročit nahrazovanou „cenu obvyklou“↑ (s ohledem na zahraniční judikaturu v této věci) až o jednu třetinu; srov. též ušlý zisk↑, škoda – § 2952 o. z.; § 442 odst. 1 obč. zák.; § 379 obch. zák.

Slabší strana – strana smlouvy↑, která je při uzavírání smlouvy↑ znevýhodněna v důsledku nedostatku odborných znalostí či zkušeností v hospodářském styku; dle právní domněnky pak osoba↑, která vůči podnikateli↑ v hospodářském styku vystupuje mimo souvislost s vlastní podnikatelskou činností↑ (typicky spotřebitel↑); obdobné ochrany jako slabší strana požívá i fyzická osoba↑ jednající z pozice malého nebo středního podnikatele – § 433 odst. 2, § 1315, 1964, 1972 o. z.

Slib odškodnění – právní jednání↑ zakládající právní poměr mezi slibujícím↑ a příjemcem slibu↑, kterým se slibující zavazuje k náhradě nákladů↑ a případné škody↑, které vzniknou příjemci slibu v důsledku jeho jiného právního jednání (poskytnutí plnění↑, ale též nečinnost↑), o které ho slibující požádal a k němuž nebyl příjemce slibu povinen; v literatuře nepanuje shoda ohledně otázky, zda se jedná o jednostranné právní jednání slibujícího či o dvoustranný právní úkon↑; vzhledem k tomu, že příjemci slibu vzniká povinnost učinit včas na účet slibujícího taková opatření, aby rozsah škody z případného jednání byl co nejmenší, lze se domnívat, že jde o právní jednání dvoustranné s tím, že k akceptaci ze strany příjemce slibu může dojít dle okolností i nečinností (např. včasným neodmítnutím slibu) – § 2890 a násl. o. z.; § 725 a násl. obch. zák.

Slibující – osoba činící veřejný příslib↑ v podobě slibu odškodnění↑; slibující se zavazuje k náhradě nákladů↑ a případné škody↑, které vzniknou příjemci slibu↑ v důsledku jeho jiného právního jednání – § 2885, 2886, 2888 o. z.; § 725 a násl. obch. zák.

Služba – obecně jakékoliv plnění↑ spočívající ve výkonech či využití práce člověka, pokud takové výkony či práce lze zahrnout do rámce jednotlivého a uceleného úkolu (srov. též závislá práce↑); typicky se jedná o provedení díla, zajištění přepravy, jakož i další úkony související s převzetím, opatrováním a vydáním věci↑ apod. – § 63, 1493, § 1732 odst. 2, § 1811 odst. 2, § 1820 odst. 1 o. z.; např. § 56 odst. 3, § 58 odst. 1, § 67 odst. 1, § 421a odst. 2 obč. zák.

Služby (související s užíváním bytu) – plnění↑ spojená nebo související s užíváním↑ bytu↑; jedná se např. o úklid, dodávku energií, pojištění↑ apod. – § 1181, 2247 o. z.; § 686a, § 696 a násl., § 711 odst. 2 obč. zák.

Služebnost – věcné právo zatěžující vlastníka nemovitosti něco strpět nebo něčeho se zdržet ve prospěch jiného, dle toho, zda je služebnost zřízena ve prospěch určité osoby↑ či určitého pozemku↑ je možno rozlišovat služebnosti osobní a pozemkové – § 1257 o. z.

Služebnost bytu – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ užívat bytu↑ k bydlení – § 1297 o. z.

Služebnost cesty – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ jezdit přes služebný pozemek↑ jakýmikoli vozidly – § 1276 o. z.

Služebnost elektrické sítě – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ vlastním nákladem↑ a vhodným i bezpečným způsobem zřídit na služebném pozemku↑ nebo přes něj vést vodovodní, kanalizační, energetické nebo jiné vedení, provozovat je a udržovat – § 1267 o. z.

Služebnost okapu – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ svádět dešťovou vodu ze své střechy na cizí nemovitost buď volně, nebo ve žlabu – § 1270 o. z.

Služebnost osobní – služebnost↑ zatěžující vlastníka určité věci↑ něčeho se zdržet či něco strpět ve prospěch určité oprávněné osoby↑; pozbytí způsobilosti oprávněné osoby mít práva a povinnosti (subjektivity) způsobuje zánik služebnosti – § 1257 o. z.

Služebnost pozemková – služebnost↑ zatěžující vlastníka určité věci↑ něčeho se zdržet či něco strpět ve prospěch určitého pozemku↑; zcizení↑ pozemku, v jehož prospěch byla služebnost zřízena, tak způsobuje změnu v osobě oprávněného – 1257 o. z.

Služebnost průhonu – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ hnát zvířata↑ přes služebný pozemek↑ a současně i jízda jinými než motorovými vozidly – § 1275 o. z.

Služebnost rozlivu – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ jako vlastníka vodního díla provádět řízený rozliv povodně na služebném pozemku↑ – § 1273 o. z.

Služebnost stezky – služebnost↑, jejímž obsahem je oprávnění osoby↑ chodit po stezce nebo se po ní dopravovat lidskou silou; obdobné oprávnění dopadá i na osoby přicházející nebo odcházející k oprávněné osobě nebo od ní, případně dopravující se po stezce lidskou silou – § 1274 o. z.

Služebnost vykupitelná – služebnost↑, jíž se lze trvale zprostit jednorázovým poskytnutím adekvátního protiplnění oprávněné osobě↑ – § 1261 o. z.

Směna – viz smlouva směnná↑

Směnka – druh cenného papíru↑, jenž v sobě zahrnuje oprávnění věřitele↑ na poskytnutí finančního plnění↑ dle stanovených podmínek – § 1909, § 2683 odst. 2 o. z.; čl. 1 zák. směn. a šekového; § 334, § 683 odst. 5 obch. zák.

Smlouva – právní jednání↑ alespoň dvou osob↑, jehož obsah je výsledkem souhlasného projevu vůle↑ stran (konsenzus) o zřízení závazku (obligace) jedné či více zúčastněných osob dle dohodnutých podmínek jako dalšího obsahu smlouvy; v tomto směru představuje smlouva vedle protiprávního činu↑ nebo jiné právní skutečnosti právní důvod závazku (titulus) – § 1723 odst. 1, § 1724 o. z.; § 43 a násl. obč. zák.; § 269 a násl. obch. zák.

Smlouva darovací – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi dárcem↑ a obdarovaným↑, podle níž dárce převádí (nebo slibuje převést) na obdarovaného vlastnické právo↑ k vymezenému daru↑, popř. poskytuje nebo se zavazuje poskytnout určité plnění↑; i přes jednostranný charakter je darovací smlouva dvoustranným právním jednáním↑ – § 461 odst. 2, § 591, § 2055, § 2056 až 2059, § 2068 a násl., § 2072 a násl. o. z.; § 143 odst. 1, § 628 a násl. obč. zák.

Smlouva komisionářská – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi komisionářem↑ a komitentem↑, podle níž se komisionář zavazuje obstarat pro komitenta na jeho účet vlastním jménem určitou záležitost, a komitent se zavazuje zaplatit mu odměnu – § 2455 o. z.; § 577 a násl. obch. zák.

Smlouva kupní – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi prodávajícím↑ a kupujícím↑, podle níž se prodávající zavazuje převést vlastnické právo k určité věci na kupujícího, a kupující se zavazuje zaplatit mu sjednanou kupní cenu – § 2079 a násl. o. z.; § 588 a násl. obč. zák.; § 409 a násl. obch. zák.

Smlouva licenční – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi poskytovatelem↑ a nabyvatelem↑, podle níž poskytuje poskytovatel nabyvateli oprávnění k výkonu práva duševního vlastnictví (licenci↑) v ujednaném omezeném nebo neomezeném rozsahu; nabyvatel se zavazuje poskytnout poskytovateli odměnu, nestanoví-li smlouva jinak – § 2358 a násl. o. z.; § 46 a násl. autorského zákona; § 508 a násl. obch. zák.

Smlouva nájemní – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi pronajímatelem↑ a nájemcem↑, podle níž se pronajímatel zavazuje přenechat nájemci věc↑ (a to věc nemovitou nebo věc movitou nezuživatelnou↑) k dočasnému užívání↑ a nájemce se zavazuje platit za toto přenechání pronajímateli nájemné↑ – § 2201 a násl. o. z.; § 663 a násl. obč. zák.

Smlouva o dílo – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi zhotovitelem↑ a objednatelem↑, podle níž se zhotovitel zavazuje provést na svůj náklad↑ a nebezpečí pro objednatele dílo↑ a objednatel se zavazuje dílo převzít a zaplatit cenu↑ určenou přímo, odhadem či jiným způsobem určení, jinak cenu obvyklou↑ – § 2586 a násl. o. z.; § 631 a násl. obč. zák.; § 536 a násl. obch. zák.

Smlouva o důchodu – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi plátcem↑ (důchodu↑) a příjemcem↑ (důchodu), podle níž se plátce zavazuje platit příjemci pravidelné peněžní dávky (důchod) – § 2701 a násl. o. z.; § 842 a násl. obč. zák.

Smlouva o inkasu – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi obstaravatelem inkasa↑ a příkazcem↑, podle níž se obstaravatel inkasa zavazuje obstarat pro příkazce přijetí peněžní částky nebo jiný inkasní úkon od třetí osoby a příkazce se zavazuje zaplatit obstaravateli inkasa odměnu ve sjednané výši, příp. odměnu obvyklou – § 2694 a násl. o. z.; § 692 a násl. obch. zák.

Smlouva o kontrolní činnosti – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi kontrolorem↑ a objednatelem↑, podle níž se kontrolor zavazuje zjistit nestranně stav určité věci nebo ověřit výsledek určité činnosti a vydat o tom kontrolní osvědčení a objednatel se zavazuje zaplatit mu odměnu – § 2652 a násl. o. z.; § 591 a násl. obch. zák.

Smlouva o nápomoci při rozhodování – smlouva↑, jejímž obsahem je závazek podpůrce↑ ve prospěch podporovaného↑, že bude s jeho souhlasem přítomen při jeho právních úkonech, zajistí mu potřebné údaje, sdělení, příp. bude podporovanému nápomocen radami – § 46 a násl. o. z.

Smlouva o obchodním zastoupení – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi obchodním zástupcem↑ a zastoupeným↑, podle níž se obchodní zástupce jako nezávislý podnikatel↑ zavazuje dlouhodobě vyvíjet pro zastoupeného činnost směřující k uzavírání určitého druhu obchodů zastoupeným nebo k ujednání obchodů jménem zastoupeného a na jeho účet a zastoupený se zavazuje platit obchodnímu zástupci odměnu (provizi↑); smlouva o obchodním zastoupení vyžaduje písemnou formu – § 2483 a násl. o. z.; § 652 a násl. obch. zák.

Smlouva o otevření akreditivu – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi výstavcem akreditivu↑ a příkazcem↑, podle níž se výstavce akreditivu zavazuje vůči příkazci vystavit na jeho žádost a účet ve prospěch třetí osoby (oprávněného) akreditiv↑ a příkazce se zavazuje zaplatit výstavci akreditivu odměnu – § 2682 a násl. o. z.; § 682 a násl. obch. zák.

Smlouva o péči o zdraví – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi poskytovatelem↑ a příkazcem↑, podle níž se poskytovatel vůči příkazci zavazuje pečovat v rámci svého povolání nebo předmětu činnosti o zdraví ošetřovaného, ať již je jím příkazce nebo třetí osoba; příkazce zaplatí poskytovateli odměnu, je-li to ujednáno, ledaže jiný právní předpis zakládá hrazení péče výlučně z jiných zdrojů – § 2636 a násl. o. z.

Smlouva o přepravě osoby – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi dopravcem↑ a cestujícím↑, podle níž se dopravce zavazuje přepravit cestujícího do místa určení a cestující se zavazuje zaplatit jízdné↑ – § 2550 a násl. o. z.; § 760 a násl. obč. zák.

Smlouva o přepravě věci – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi dopravcem↑ a odesílatelem↑, podle níž se dopravce zavazuje odesílateli, že přepraví věc↑ jako zásilku z místa odeslání do místa určení, a odesílatel se zavazuje zaplatit dopravci přepravné↑ – § 2555 a násl. o. z.; § 765 a násl. obč. zák.; § 610 a násl. obch. zák.

Smlouva o rozdělení – právní jednání↑ vymezující okolnosti rozdělení spolku↑ v případě, kdy rozdělovaný spolek↑ zaniká a jeho práva a povinnosti přechází na několik nástupnických spolků↑, které jako osoby↑ již existují; smlouvu o rozdělení schvalují členské schůze↑ všech zúčastněných spolků↑ – např. § 289, § 294 o. z.

Smlouva o skladování – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi skladovatelem↑ a ukladatelem↑, podle níž se skladovatel zavazuje převzít věc↑ tak, aby ji uložil a opatroval, a ukladatel se zavazuje zaplatit mu za to skladné↑; je-li opatrování věci předmětem podnikatelské činnosti↑ skladovatele, má se za to (právní domněnka), že strany uzavřely smlouvu o skladování (a nikoliv bezúplatnou smlouvu o úschově↑); převzetí věci od ukladatele skladovatel písemně potvrdí, přičemž toto potvrzení lze nahradit skladištním listem – § 2402 a násl. o. z.; § 527 a násl. obch. zák.

Smlouva o sloučení spolků – právní jednání↑ vymezující okolnosti fúze spolků↑ v případě, kdy minimálně jeden spolek↑ zaniká a práva a povinnosti zanikajícího spolku přechází na jediný ze zúčastněných spolků↑ jako na nástupnický spolek↑; po zápisu fúze do veřejného rejstříku↑ nelze smlouvu o fúzi změnit nebo zrušit – např. § 274 o. z.

Smlouva o splynutí spolků – právní jednání↑ (podtyp smlouvy o fúzi↑), podle něhož zanikají všechny zúčastněné spolky↑, a na jejich místě vzniká nový nástupnický spolek↑, na nějž přechází práva a povinnosti všech zanikajících spolků; po zápisu fúze do veřejného rejstříku↑ nelze smlouvu o fúzi změnit nebo zrušit – např. § 274 o. z.

Smlouva o společnosti – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi několika osobami↑, podle níž se tyto osoby (společníci) sdružují za společným účelem činnosti nebo věci↑; z dluhů↑ vzešlých ze společné činnosti jsou společníci zavázáni vůči třetím osobám společně a nerozdílně; smlouvou o společnosti vzniká společnost↑. Bylo-li ujednáno sdružení majetku↑, vyžaduje se k platnosti smlouvy soupis vkladů↑ společníků jimi podepsaný – § 2716 a násl. o. z.; § 829 a násl. obč. zák.

Smlouva o tiché společnosti – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi tichým společníkem↑ a podnikatelem↑, podle níž se tichý společník zavazuje k vkladu↑, kterým se bude podílet po celou dobu trvání tiché společnosti↑ na výsledcích podnikatelské činnosti podnikatele, a podnikatel se zavazuje platit tichému společníkovi podíl na zisku↑ – § 2747 a násl. o. z.; § 673 a násl. obch. zák.

Smlouva o ubytování – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi ubytovatelem↑ a objednatelem↑, podle níž se ubytovatel zavazuje poskytnout ubytovanému (objednateli nebo určené třetí osobě) ubytování na ujednanou dobu↑ nebo na dobu vyplývající z účelu ubytování v zařízení k tomu určeném a objednatel se zavazuje zaplatit za toto ubytování a služby s tím spojené peněžité plnění↑, a to ve lhůtě↑ stanovené ubytovacím řádem nebo lhůtě obvyklé – § 2326 a násl. o. z.; § 754 a násl. obč. zák.

Smlouva o účtu – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi osobou, která vede účet↑ (typicky bankou) a majitelem, podle níž se ten, kdo vede účet, zavazuje zřídit od určité doby v určité měně účet pro jeho majitele, umožnit vložení hotovosti na účet nebo výběr hotovosti z účtu nebo provádět převody peněžních prostředků z účtu či na účet – § 2662 a násl. o. z.; § 708 a násl. obch. zák.

Smlouva o úschově – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi uschovatelem↑ a schovatelem↑, podle níž se schovatel zavazuje převzít věc↑, aby ji pro uschovatele opatroval s pečlivostí dle smlouvy nebo jak to odpovídá povaze věci a možnostem schovatele tak, aby na věci nevznikla škoda↑; po uplynutí doby úschovy↑ schovatel věc uschovateli vrátí spolu s tím, co k ní přibylo – § 2402 a násl. o. z.; § 747 a násl. obč. zák.

Smlouva o úvěru – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi úvěrujícím↑ a úvěrovaným↑, podle níž se úvěrující zavazuje poskytnout úvěrovanému na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úrok↑ – § 2395 a násl. o. z.; § 497 a násl. obch. zák.

Smlouva o výměnku – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi nabyvatelem nemovitosti a výměnkářem↑ v pozici vlastníka nemovitosti, podle níž si výměnkář vymiňuje v souvislosti s převodem nemovitosti pro sebe nebo pro třetí osobu požitky, úkony nebo práva sloužící k zaopatření na dobu života nebo na dobu určitou a nabyvatel nemovité věci↑ se zavazuje zaopatření poskytnout – § 2707 a násl. o. z.

Smlouva o výstavbě – právní jednání↑, jímž se smluvní strany zavazují podílet se společně na výstavbě, dokončení nebo změně domu za účelem zřízení nebo změny jednotek↑ – § 1270 o. z.; § 5, 18 zák. o vlastnictví bytů

Smlouva o zájezdu – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi pořadatelem↑ a zákazníkem↑, podle níž se pořadatel zavazuje obstarat pro zákazníka předem připravený soubor služeb cestovního ruchu (srov. též zájezd↑) a zákazník se zavazuje zaplatit souhrnnou cenu↑ – § 2521 a násl. o. z.; § 852a a násl. obč. zák.

Smlouva o zápůjčce – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi zapůjčitelem↑ a vydlužitelem↑, podle níž zapůjčitel přenechává vydlužiteli věc zastupitelnou↑ k užití dle libosti a vydlužitel se zavazuje poskytnutou zápůjčku po čase vrátit – § 2390 a násl. o. z.; § 657 a násl. obč. zák.

Smlouva o zprostředkování – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi zprostředkovatelem↑ a zájemcem↑, podle níž se zprostředkovatel zavazuje, že zájemci zprostředkuje uzavření určité smlouvy s třetí osobou, a zájemce se zavazuje zaplatit zprostředkovateli provizi↑ – § 2445 a násl. o. z.; § 774 a násl. obč. zák.; § 642 a násl. obch. zák.

Smlouva o zřízení správy majetku – dvoustranné právní jednání↑, kterým vlastník majetku↑ (beneficient↑) svěřuje jeho správu jiné osobě (správci cizího majetku↑), aby jej spravoval v jeho prospěch; smlouva↑ určí též rozsah úkonů, které je správce oprávněn činit (tzv. prostá, či plná správa cizího majetku↑) – § 1423 odst. 2 o. z.

Smlouva pachtovní – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi propachtovatelem↑ a pachtýřem↑, podle níž se propachtovatel zavazuje přenechat pachtýři věc↑ k dočasnému užívání↑ a požívání↑ (tedy k užití a čerpání případných plodů↑ a užitků↑), a pachtýř se zavazuje poskytnout propachtovateli sjednanou odměnu (pachtovné↑) nebo poměrnou část z výnosu↑ (tedy buď přímo část takových užitků, plodů, popř. část výtěžku z jejich prodeje) – § 2332 a násl. o. z.

Smlouva pojistná – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi pojistitelem↑ a pojistníkem↑, podle níž se pojistitel zavazuje vůči pojistníkovi poskytnout jemu nebo třetí osobě pojistné plnění↑, nastane-li pojistná událost↑, a pojistník se zavazuje zaplatit pojistiteli pojistné↑ – § 2758 a násl. o. z.; § 2 a násl. zák. o pojistné smlouvě

Smlouva příkazní – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi příkazníkem↑ a příkazcem↑, podle níž se příkazník zavazuje obstarat záležitost příkazce, a to poctivě a pečlivě podle svých schopností, při použití prostředků, které vyžaduje povaha obstarávané záležitosti. Příkazce přitom poskytne příkazníkovi odměnu, byla-li ujednána nebo je-li obvyklá (zejména vzhledem k příkazcově podnikatelské činnosti↑), a to i tehdy, pokud se výsledek obstarávané záležitosti nedostavil, ledaže byl nezdar způsoben tím, že příkazník porušil své povinnosti. To platí i v případě, že splnění příkazu zmařila náhoda↑, ke které příkazník nedal podnět – § 2430 a násl. o. z.; § 724 a násl. obč. zák.

Smlouva Tontiho – název po Lorenzu Tontim (italském bankéři žijícím v Paříži za vlády Ludvíka XIV.), jedná se o zvláštní druh smlouvy o důchodu↑; specifikum spočívá v tom, že důchod↑ určený více příjemcům připadá v případě úmrtí některého z nich ostatním (poslední přeživší tedy užívá do své smrti↑ celý důchod) – § 2701 a násl. o. z.; § 842 a násl. obč. zák.

Smlouva zasílatelská – smlouva↑ zakládající právní poměr mezi zasílatelem↑ a příkazcem↑, podle níž se zasílatel zavazuje příkazci obstarat mu vlastním jménem a na jeho účet přepravu zásilky z určitého místa do jiného určitého místa, případně i obstarat nebo provést úkony s přepravou související, a příkazce se zavazuje zaplatit zasílateli odměnu – § 2471 a násl. o. z.; § 601 a násl. obch. zák.

Smlouvy odvážné – ujednání stran, podle něhož prospěch anebo neprospěch alespoň jedné z nich závisí na nejisté události; jinými slovy smlouvy↑, jejichž obsahem je založení subjektivní povinnosti, popř. odnětí oprávnění v závislosti na nejisté skutečnosti (ověřitelné změně stavu vnějšího světa), jež objektivně může v budoucnu nastat; povaha odvážných smluv vylučuje, aby na závazky z nich vzniklé byla aplikována ustanovení o změně okolností nebo neúměrném zkrácení↑ (typicky se jedná o pojistné smlouvy, odvážnou je však i smlouva o zcizení↑ dědictví↑ bez provedení soupisu↑; povahově se smlouvám odvážným blíží i smlouva o důchodu↑ nebo smlouva o výměnku↑) – § 2756 a násl. o. z.

Smlouvy spotřebitelské – smlouvy↑ uzavírané se spotřebitelem↑, popř. smlouvy, u kterých není kladen důraz na smluvní typ (týká se kteréhokoli smluvního typu a také nepojmenovaných smluv jako je např. leasing), ale na chráněnou smluvní stranu; proto se volí označení těchto smluv jako smlouvy uzavírané se spotřebitelem, přičemž podnikatel↑ jako druhá smluvní strana je v tomto označení implicitně obsažen vzhledem k pojmovému vymezení spotřebitele – § 1810 a násl. o. z.; § 51a a násl. obč. zák.; § 262 odst. 4 obch. zák.

Smlouvy uzavírané adhezním způsobem – smlouvy↑, jejichž obsah byl určen jednou ze smluvních stran nebo podle jejích pokynů, aniž slabší strana↑ měla skutečnou příležitost jej ovlivnit; za smlouvu adhezní se dle právní domněnky má i použití smluvního formuláře v běžném obchodním styku↑ nebo jiný podobný prostředek, a dále též doložky odkazující na podmínky smlouvy mimo její hlavní text (tzv. včleňovací doložky), které jsou čitelné jen se zvláštními obtížemi↑, které jsou pro osobu průměrného rozumu↑ nesrozumitelné anebo zvláště nevýhodné↑, aniž je pro nevýhodnost rozumný důvod – § 1798 a násl. o. z.; § 262 odst. 4 obch. zák.

Smlouvy uzavírané distančním způsobem – 1. ve vnitrostátním právu smlouvy↑, kde používá při jednání stran směřujícím k uzavření smlouvy podnikatel↑ výhradně alespoň jeden komunikační prostředek, který umožňuje uzavřít smlouvu bez současné fyzické přítomnosti stran (viz též prostředek komunikace na dálku↑); 2. podle práva EU smlouva týkající se zboží↑ nebo služeb↑ uzavřená mezi dodavatelem a spotřebitelem↑ v rámci systému organizovaného prodeje na dálku nebo systému poskytování služeb prováděného dodavatelem, který pro účely smlouvy používá až do dne uzavření smlouvy výhradně jeden nebo více komunikačních prostředků na dálku – § 1820 o. z.; směrnice 2011/83/EU

Smlouvy uzavírané mimo obchodní prostory – smlouvy↑ jako výsledky jednání k uzavření smlouvy↑, jestliže jednání o uzavření smlouvy začalo probíhat na místě, jež není dle obecného společenského mínění považováno za prostory obvyklé pro podnikatelské činnosti podnikatele↑, a na něž proto nepodnikající smluvní strana nevstupuje s úmyslem↑ zvažovat učiněnou nabídku↑; za smlouvu uzavřenou mimo prostor obvyklý pro podnikatelovy podnikatelské činnosti se tak považuje i smlouva uzavřená fakticky v prostoru obvyklém pro podnikatelovu podnikatelskou činnost↑, pokud k jejímu uzavření došlo bezprostředně poté, co podnikatel oslovil spotřebitele↑ mimo tyto prostory, anebo smlouva uzavřená během zájezdu↑ organizovaného podnikatelem za účelem propagace a prodeje zboží↑ či poskytování služeb↑ (tzv. předváděcí akce); v obdobném směru lze přistupovat i ke smlouvám uzavíraným v rámci počítačových sítí (či kyberprostoru) – § 1820 a násl., § 1828 a násl. o. z.; směrnice 85/577/EHS

Smluvní pokuta – vedlejší smluvní ujednání, jímž se strana smlouvy↑ zavazuje poskytnout pro případ porušení smluvní povinnosti další peněžité plnění↑ ve prospěch druhé smluvní strany – § 2048 a násl. o. z.; § 544 a násl. obč. zák.

Smrt – trvalá a nezvratná ztráta životních funkcí (současná lékařská věda spojuje smrt s nezvratnou ztrátou funkcí mozku), zjištěná na základě lékařského ohledání; v právním smyslu se smrtí rozumí též okamžik, k němuž je člověk prohlášen za mrtvého – § 26, § 71 a násl., § 1479 o. z.; § 460 obč. zák.

Sňatečná vůle – vnitřní psychický a volní stav fyzické osoby↑ týkající se uzavření manželství↑ – § 659 o. z.; § 3, 17a zák. o rodině

Sňatečná způsobilost – rozumová a volní vyspělost↑ fyzické osoby↑ k právnímu jednání↑ směřujícímu k uzavření manželství↑; manželství nemůže uzavřít nezletilý, který není plně svéprávný↑; soud může ve výjimečných případech povolit uzavření manželství nezletilému, který není plně svéprávný a dovršil šestnácti let věku, jsou-li pro to důležité důvody – § 672 o. z.; § 11 a násl. zák. o rodině

Sňatečné právní jednání – viz sňatečný projev vůle↑ – § 684 o. z.

Sňatečný obřad – veřejný a slavnostní ceremoniál, v jehož rámci snoubenci souhlasně prohlásí, že uzavírají manželství↑ – § 656 a násl. o. z.; § 3 odst. 2 zák. o rodině

Sňatečný projev vůle – právní jednání↑ fyzické osoby↑ směřující k uzavření manželství↑ – § 665, 669 o. z.; § 3 odst. 1 zák. o rodině

Sňatek – právní jednání↑ muže a ženy, kterým projevují vůli↑ uzavřít manželství↑ – § 657 a násl. o. z.; § 3 odst. 1, 4, § 4a a násl. zák. o rodině

Sňatek církevní – projev vůle↑ snoubenců, že spolu vstupují do manželství↑; je činěn osobně před orgánem oprávněné církve↑ – § 657 o. z.; § 4a a násl. zák. o rodině

Sňatek občanský – projev vůle↑ snoubenců, že spolu vstupují do manželství↑; je činěn osobně před orgánem veřejné moci provádějícím sňatečný obřad↑ v přítomnosti matrikáře – § 657 o. z.; § 4 zák. o rodině

Snížení nadačního kapitálu – zmenšení částky představující peněžní vyjádření nadační jistiny↑; ke snížení nadačního kapitálu zkrácením nadační jistiny↑ dochází změnou zápisu předmětného údaje v příslušném veřejném rejstříku↑, a to na základě rozhodnutí správní rady↑; nadační kapitál↑ nemůže být snížen pod minimální zákonnou hranici 500 000 Kč – § 344 a násl. o. z.; § 7 odst. 4, § 10 odst. 2, § 23 odst. 11 zák. o nadacích a nadačních fondech

Snoubenec – muž nebo žena hodlající uzavřít manželství↑ – § 656 a násl. o. z.; § 2 zák. o rodině

Sociálně-právní ochrana dětí – činnost státu, kterou vykonává prostřednictvím orgánů sociálně-právní ochrany dětí↑; je zaměřena zejména na ochranu práva dítěte↑, na příznivý vývoj a řádnou výchovu, ochranu oprávněných zájmů dítěte, včetně ochrany jeho jmění↑, působení směřující k obnovení narušených funkcí rodiny↑ a zabezpečení náhradního rodinného prostředí pro dítě, které nemůže být trvale nebo dočasně vychováváno ve vlastní rodině – § 807, § 820 a násl., § 925, 930, 971 a 973 o. z.

Sociální bydlení – ubytování osob↑ v domovech pro seniory, domovech pro osoby se zdravotním postižením, domovech se zvláštním režimem a v chráněném bydlení podle zákona o sociálních službách – § 1840 o. z.; např. § 51, § 57 zák. o soc. službách

Sociální služby – činnost nebo soubor činností podle zákona o sociálních službách zajišťujících pomoc a podporu osobám↑ za účelem sociálního začlenění nebo prevence sociálního vyloučení – § 459, 1493, 1840, 2067, 2646, 2936 o. z.; § 3 písm. a), § 32 a násl. zák. o soc. službách

Součást věci – vše, co podle povahy k věci↑ náleží (při zachování jejího funkčního určení) a co od ní nemůže být odděleno, aniž by došlo k jejímu znehodnocení či zmaření účelu (např. základna a sluchátko bezdrátového telefonu, fix a víčko, řetěz a motor pily); součástí pozemku↑ jsou také rostliny na něm vzešlé – § 505, 507 o. z.; § 120 obč. zák.

Soukromé právo – souhrn ustanovení právního řádu upravujících vzájemná práva a povinnosti subjektů (právních osobností) jako jednotlivců jednajících v rovnocenném postavení – § 1 odst. 1 o. z.; § 1 odst. 2 obč. zák.

Soupis jmění právnické osoby – seznam veškerého majetku↑ a závazků právnické osoby↑; soupis jmění↑ právnické osoby je např. povinen sestavit likvidátor↑ ke dni vstupu právnické osoby do likvidace↑ – § 199 odst. 1 o. z.; § 74 odst. 1 obch. zák.

Soupis pozůstalosti – seznam penězi ocenitelných aktiv (věcí↑ v právním smyslu – též majetku↑) a pasiv (závazků – dluhů↑) náležejících do pozůstalosti↑ provedený soudem za účelem určení čisté hodnoty majetku v pozůstalosti – § 1684 a násl., § 1700 odst. 1 o. z.

Sourozenec – fyzická osoba↑, která má s jinou fyzickou osobou stejné oba nebo alespoň jednoho právního rodiče – § 22, 675, 685, 804, 847, 900, § 905 až 907, § 1637, 1640 o. z.; § 116, § 444 odst. 3, § 475, § 706 odst. 1, § 711a odst. 1 obč. zák.

Soutěžitel – osoba↑ účastnící se hospodářské soutěže↑, popř. se při této účasti k tomu sdružuje; ustupuje se od jakékoli bližší specifikace (je proto bez významu, zda jde o osobu fyzickou či právnickou, svéprávnou↑, podnikající aj.); je však pojmově nezbytné, aby se tato osoba účastnila hospodářské soutěže a měla ve své činnosti zastoupeny prvky podnikatelské činnosti↑ či jiné hospodářsky významné činnosti; může jít o osoby realizující se ve stejném odvětví, ale i o osoby nabízející zboží↑ nebo služby↑ vzájemně zaměnitelné; může jít např. i o stát, jednotky územní samosprávy, příslušníky tzv. svobodných povolání, nadace↑, aj.; srov. též hospodářská soutěž↑, nekalá soutěž↑ – § 2972 o. z.; § 41 obch. zák.

Splnění dluhu – též soluce, způsob zániku závazku; právní jednání↑, jímž subjekt nesoucí subjektivní povinnost k plnění↑ poskytuje věřiteli↑ plnění, které je předmětem právního vztahu, a to právě s úmyslem↑ splnit svou subjektivní povinnost; splnění dluhu lze však současně vnímat i jako současné právní jednání věřitele, který toto plnění přijímá; zásadně je nositelem takové povinnosti dlužník, který musí dluh↑ splnit na svůj náklad↑ a nebezpečí, řádně (zejména zcela ve stanoveném množství a kvalitě) a včas, vedle dlužníka však může ke splnění dluhu docházet i třetími osobami (např. ručitelem↑) – § 1908 a násl. o. z.; § 559 a násl. obč. zák.

Splnění podmínky – viz záměrné splnění podmínky neoprávněným↑

Splnění příkazu přesné – řádné a včasné splnění povinnosti uložené obtížené osobě příkazem↑ (viz též příkaz závětní↑) – § 1570 o. z.

Splnění příkazu přibližné – vyvinutí takového úsilí, jehož výsledek v nejvyšší možné (dosažitelné) míře naplňuje nebo se alespoň významně přibližuje následku, který by jinak nastal v důsledku splnění povinnosti uložené závětním příkazem↑ – § 1570 o. z.

Společenská úsluha – též liberalita, projev vůle↑ neprávní (morální či mravní) povahy spočívající v poskytnutí plnění↑ jinému; plnění z pouhé společenské úsluhy není darováním, je-li z chování účastníků zřejmé, že se nechtějí smluvně vázat – § 2055 odst. 2 o. z.; § 382, 383 tr. zákoníku

Společenství jmění – věci↑ nabyté na základě smlouvy↑, zákona↑ nebo jiné právní skutečnosti (manželi, osobami spojenými v rodinné společenství, společenstvím dědiců↑ nebo jinými obdobnými společenstvími); oproti spoluvlastnictví, jež se vždy týká určité věci, společenství jmění není závislé na věcech a přetrvává i po jejich zániku, určující pro společenství jmění je právní důvod je zakládající, jenž je určující i pro práva a povinnosti vlastníků spojených ve společenství – § 1236 o. z.

Společenství vlastníků (jednotek) – zvláštní právnická osoba↑ vystupující v právních vztazích bytového vlastnictví a spoluvlastnictví, založená za účelem zajišťování správy, provozu a oprav bytového domu jako součásti pozemku↑; společenství vlastníků vystupuje v právních vztazích vůči třetím osobám (uzavírání smluv o dodávce energií, pojištění↑ domu apod.) a má oprávnění vlastním jménem vymáhat plnění povinností uložených jednotlivým vlastníkům jednotek příslušným orgánem společenství – § 1194 a násl. o. z.; § 9 zák. o vlastnictví bytů

Společná část – část nemovitosti, jež má dle své povahy sloužit vlastníkům jednotek↑ společně, stavební části podstatné pro zachování domu včetně jeho hlavních konstrukcí, jeho tvaru, vzhledu, jakož i pro zachování bytu↑ jiného vlastníka jednotky, a zařízení sloužící i jinému vlastníku jednotky↑ k užívání↑ bytu – § 1160 o. z.; § 2 písm. g) zák. o vlastnictví bytů

Společná péče – výkon rodičovské odpovědnosti↑ (osobní péče) rozvedených rodičů, kteří i po rozvodu manželství↑ mají společné obydlí, příp. rodičů, kteří nežijí spolu; o společné péči rozhoduje soud, a to vždy s přihlédnutím k zájmu dítěte↑ – § 907 o. z.; § 26 odst. 2 zák. o rodině

Společné bydlení (obydlí) – trvalé nebo dlouhodobé soužití více fyzických osob↑ v jednom obydlí, tedy v prostorech, které z hlediska svého účelového využití fakticky umožňují uspokojovat potřeby bydlení (byty↑, rodinné domy, rekreační chaty, ale též ubytovny, vysokoškolské koleje, domovy důchodců apod.) – § 751 a § 3021 o. z.; § 115 obč. zák.

Společné žití – základní právo i povinnost manželů vyjadřující zejména princip rovnosti a vzájemné pomoci; základním znakem je vnitřní psychický a volní vztah manželů k této otázce, proto za společné žití nelze považovat každé společné bydlení↑ manželů, stejně tak nelze za oddělené žití považovat bez dalšího skutečnost, že každý z manželů bydlí samostatně – § 687 o. z.; § 1 odst. 2, § 18, § 24a odst. 1 zák. o rodině

Společní správci – několik správců pověřených společnou správou cizího majetku↑; společní správci rozhodují většinou hlasů, nestanoví-li smlouva o zřízení správy majetku↑ nebo zákon↑ jinak, přičemž každý ze společných správců má jeden hlas – § 1428 a násl. o. z.

Společnost – sdružení několika osob↑ zavázaných na základě smlouvy↑ za účelem realizace společné činnosti nebo věci↑ (viz též smlouva o společnosti↑) – § 2716 a násl. o. z.; § 829 a násl. obč. zák.

Spolek – samosprávný dobrovolný svazek členů založený minimálně třemi osobami↑ za účelem naplňování jejich společných zájmů – § 214 a násl. o. z.

Spolek hlavní – spolek↑, který má jako organizační jednotku alespoň jeden pobočný spolek↑; hlavní spolek předurčuje právní osobnost↑ pobočného spolku, která je od něho odvozena; zrušením hlavního spolku se zrušují i pobočné spolky; hlavní spolek nezanikne dříve, než zaniknou všechny pobočné spolky – § 228 a násl. o. z.

Spolek nástupnický – spolek↑, na který při přeměně jiného spolku přechází alespoň část jeho jmění↑ – např. § 279, 286 o. z.

Spolek pobočný – organizační jednotka spolku↑ s vlastní právní osobností↑, která je odvozená od právní osobnosti hlavního spolku↑; pobočný spolek vzniká dnem zápisu do veřejného rejstříku↑; práva a povinnosti může pobočný spolek mít a nabývat pouze v rozsahu určeném stanovami↑ hlavního spolku a zapsaném ve veřejném rejstříku; statusové záležitosti pobočného spolku určují stanovy hlavního spolku – § 219, § 228 a násl. o. z.

Spolek zapsaný – spolek↑ zapsaný v příslušném veřejném rejstříku↑; zápisem do veřejného rejstříku spolek vzniká↑; název spolku musí obsahovat slova „spolek“ nebo „zapsaný spolek“, či zkratku „z. s.“ – § 216, 226 o. z.

Spolek zúčastněný – spolek↑, jehož se týká přeměna spolku; za zúčastněný spolek se považuje spolek zanikající při přeměně nebo nástupnický spolek↑, jestliže jde o subjekt již existující, na který přechází minimálně část jmění↑ zanikajícího spolku – např. § 281 o. z.

Spolková samospráva – právo spolku↑ spravovat své vnitřní záležitosti nezávisle na vůli↑ třetích osob; projevem spolkové samosprávy je např. možnost zřízení rozhodčí komise↑, která je oprávněna rozhodovat vnitřní spory mezi spolkem a jeho členy; např. § 265 o. z.

Spoludržba – držba↑ vykonávaná současně několika osobami↑ k téže věci↑ – § 1010 o. z.

Spoluvlastnický podíl – vyjádření míry účasti každého spoluvlastníka↑ na vytváření společné vůle↑ a na právech a povinnostech vyplývajících ze spoluvlastnictví věci↑ – § 1121 o. z.; § 137 obč. zák.

Spoluvlastnictví bytové – spoluvlastnictví nemovité věci↑ založené vlastnictvím↑ jednotek↑, jehož předpokladem je existence bytového domu s alespoň dvěma byty↑ jako součástmi nemovitosti – § 1158 o. z.; § 1 zák. o vlastnictví bytů

Spoluvlastník – osoba↑, jíž náleží vlastnické právo↑ k věci↑ společně s další osobou (dalšími osobami) – § 1115 o. z.; § 137 obč. zák.

Spotřebitel – 1. ve vnitrostátním smyslu každý člověk, který mimo rámec své podnikatelské činnosti↑ nebo mimo rámec samostatného výkonu svého povolání uzavírá smlouvu↑ s podnikatelem↑ nebo s ním jinak jedná (fakticky či právně); 2. ve smyslu práva EU fyzická osoba↑, která ve smlouvách jedná pro účely, které nespadají do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání – § 419 o. z.; § 52 odst. 3 obč. zák.; směrnice 93/13/EHS

Správa cizího majetku – též fiducie nebo trust; institut umožňující, aby majetek↑ určité osoby spravovala jiná osoba, avšak v její prospěch; správce cizího majetku↑ jedná jako zástupce↑ beneficienta↑, zásadně má plnit své povinnosti osobně (jde o zvláštní druh zastoupení↑), zákon↑ však nevylučuje možnost správce přenést svoji působnost na jinou osobu, či se nechat při jednotlivém právním jednání↑ zastoupit; právní úprava správy cizího majetku je obecnou úpravou, která má být zásadně aplikována (subsidiárně) na všechny případy, kdy určitá osoba spravuje majetek jiné osoby v její prospěch, s výjimkou zvláštní úpravy správy majetku v novém občanském zákoníku (např. správa majetku nezletilých dětí), odchylky od této úpravy může stanovit též jiný zvláštní zákon, smlouva↑, nebo mohou vyplynout z povahy konkrétní věci↑ – § 1400 a násl. o. z.; § 59 odst. 1 z. o. k.

Správa cizího majetku plná – rozsah správy cizího majetku↑, v rámci níž je správce oprávněn činit nejen úkony nutné k zachování (tzv. prostá správa cizího majetku↑), ale též dbá o jeho rozmnožení a uplatnění v zájmu beneficienta↑; správce je oprávněn činit se spravovaným majetkem vše, co považuje na nutné či užitečné nejen k zachování majetku, ale též jeho rozmnožení nebo zhodnocení – § 1409, 1410 o. z.

Správa cizího majetku prostá – rozsah správy cizího majetku↑, v rámci něhož je správce oprávněn činit pouze ty úkony, které jsou potřebné k zachování majetku – § 351, 1405 o. z.

Správa domu a pozemku – úkony týkající se péče o společné zájmy vlastníků jednotek↑, mezi něž spadají veškeré úkony, jež nenáleží vlastníku jednotky, a jež jsou nutné nebo účelné pro řádnou péči o dům a pozemek↑ jako funkční celek a zachování nebo zlepšení společných částí↑; zahrnuje i činnosti spojené s přípravou a prováděním změn společných částí domu nástavbou, přístavbou, stavební úpravou nebo změnou v užívání↑, jakož i se zřízením, udržováním nebo zlepšením zařízení v domě nebo na pozemku sloužících všem spoluvlastníkům↑ domu – § 1189 o. z.; § 9 zák. o vlastnictví bytů

Správa jmění – úkony týkající se určitého majetku↑ a závazků tvořících dané jmění↑, zejména úkony potřebné k zachování hodnoty majetku (např. jeho pojištění↑, opravy) a zabraňující dalšímu navyšování dluhů↑ či jinému zhoršení postavení dlužníka↑ (např. plnění↑ splátek dluhu) – např. § 462 o. z.; § 31 odst. 1, § 37a, 37b zák. o rodině

Správa jmění běžná – obvyklé úkony činěné při správě jmění↑; běžnou správu jmění je oprávněn vykonávat např. zákonný zástupce↑ nezletilého nebo opatrovník↑ osoby, jež není plně svéprávná↑; nejde-li o běžnou záležitost týkající se spravovaného jmění↑, vyžaduje se k naložení se jměním zastoupeného schválení soudu – např. § 461 o. z.

Správa jmění dítěte – také péče o jmění dítěte↑; součást rodičovské odpovědnosti↑; nezletilé dítě, které není plně svéprávné↑, může právně jednat jen v těch záležitostech, které jsou přiměřené jeho rozumové a volní vyspělosti↑, resp. věku; v ostatním za něj právně jednají jeho zákonní zástupci↑, příp. opatrovník pro správu jmění dítěte↑; osoba, která spravuje jmění dítěte, je povinna postupovat s péčí řádného hospodáře↑ a nesmí podstupovat nepřiměřená rizika; některá právní jednání↑ týkající se nakládání s majetkem↑ dítěte podléhají schválení soudem – § 896 a násl. o. z.; § 31 odst. 1, § 37a, 37b zák. o rodině

Správa pozůstalosti – právní poměr zahrnující soubor dispozičních oprávnění a povinností vztahujících se k pozůstalosti↑ do doby jejího nabytí dědici↑ – § 1677 a násl. o. z.; § 480a odst. 3 a 4 obč. zák.

Správa společné věci – rozsah jednání (zahrnující soubor dispozičních oprávnění a povinností), která jsou jednotliví spoluvlastníci↑ oprávněni činit ve vztahu ke společné věci↑; o běžné správě společné věci rozhodují spoluvlastníci většinou hlasů počítanou dle velikosti spoluvlastnických podílů↑, k rozhodnutí o významné záležitosti týkající se společné věci (zejména o jejím podstatném zlepšení nebo zhoršení, změně jejího účelu či o jejím zpracování↑) je třeba alespoň dvoutřetinové většiny hlasů spoluvlastníků – § 1126 a násl. o. z.; § 139, 145 obč. zák.

Správa svěřenského fondu – rozsah jednání, které je svěřenský správce↑ oprávněn činit v rámci výkonu své funkce; svěřenskému správci náleží tzv. plná správa majetku↑ ve svěřenském fondu↑, tzn. je oprávněn činit nejen úkony k zachování (hodnoty, podstaty) majetku, ale jakákoliv právní jednání↑, jejichž cílem je zhodnocení či zvětšení tohoto majetku – § 1453 a násl. o. z.

Správce cizího majetku – jakákoliv osoba↑, které je svěřena správa majetku↑, který jí nepatří, ve prospěch někoho jiného (beneficienta↑); správce jedná za beneficienta jako jeho zástupce↑ – § 1400 o. z.

Správce domu – osoba↑ určená zákonem↑ nebo zvolená způsobem zákonem stanoveným k tomu, aby vykonávala správu domu rozděleného na jednotky↑, nedošlo-li ke vzniku společenství vlastníků↑ – § 1190 o. z.; § 4 odst. 2 zák. o vlastnictví bytů

Správce jmění – subjekt, který si vybrala konkrétní osoba↑, aby spravoval její jmění↑, nebude-li toho sama schopna; opatří-li si někdo sám správce svého jmění, nelze mu zásadně jmenovat opatrovníka pro správu jeho jmění↑ – např. § 470 o. z.

Správce pozůstalosti – zůstavitelem povolaná osoba↑, která dbá o správu pozůstalosti↑ až do potvrzení nabytí dědictví↑ soudem; povolání správce pozůstalosti vyžaduje formu veřejné listiny↑ – § 1556 a násl., § 1632 o. z.; § 480a a násl. obč. zák.

Správce společné věci – osoba↑ zvolená spoluvlastníky↑ za účelem péče o spoluvlastněnou věc↑; správce společné věci má ze zákona↑ postavení příkazníka↑ – § 1134 o. z.

Správce svěřenský – jakákoliv osoba↑, která je pověřena zakladatelem svěřenského fondu↑, aby spravovala k vymezenému účelu vyčleněný majetek↑ tvořící daný fond; svěřenským správcem může být jakýkoliv svéprávný↑ člověk, nebo právnická osoba↑, stanoví-li tak zvláštní zákon↑; svěřenského správce jmenuje a odvolává zakladatel svěřenského fondu; svěřenský fond vzniká okamžikem, kdy svěřenský správce přijme pověření k jeho správě – např. § 1448, § 1453 a násl. o. z.

Správce vkladů – osoba↑ oprávněná přijímat vklady↑ od zakladatelů právnické osoby↑ a spravovat je po dobu do vzniku právnické osoby↑; bezprostředně po vzniku je správce povinen předat vklady vzniklé právnické osobě – § 310 o. z.; např. § 60 obch. zák.

Spravedlivé uspořádání práv a povinností – stav odpovídající takovému rozložení subjektivních práv a povinností, jakož i odpovědnosti a objektivně předvídatelného rizika, mezi osoby zúčastněné na uspořádávaném právním případu, při němž každé ze zúčastněných osob vzniká v důsledku uspořádání újma↑ či výhoda↑ v poměru odpovídajícím míře zavinění↑ či zapříčinění uspořádávaného právního případu – § 577 o. z.; § 659c obch. zák.

Spravedlnost – viz principy spravedlnosti↑

Správní rada – 1. statutární orgán↑ nadace↑; jde o kolektivní orgán↑, správní rada musí mít nejméně tři členy; 2. orgán ústavu↑, jehož činnost naplňuje zejména výkon pravomocí vůči řediteli↑ ústavu, kterého volí či odvolává, dohlíží na výkon jeho působnosti a rozhoduje o právních jednáních↑ ústavu vůči řediteli – § 310, § 362 a násl., § 409 a násl. o. z.

Správnost listiny – korespondence, shoda mezi údaji zaznamenanými v listině↑ a údaji, jež měly být v souladu s projevem vůle↑ jednajícího (příp. jednajících) v listině zaznamenány – § 565 o. z.; § 185 odst. 2, § 611 odst. 2 obch. zák.

Spravovaný majetek – viz majetek pod správou↑ – § 1406 o. z.

Stanovy – vnitřní předpis právnické osoby↑ upravující vnitřní organizaci právnické osoby↑; stanovy mohou upravit vnitřní poměry odchylně od dispozitivních ustanovení zákona↑, nebo v rámci zákonné úpravy upravit dané otázky detailněji; stanovy upravují zejména orgány právnické osoby↑, způsob jejich ustavení, působnost, vzájemné vztahy mezi jednotlivými orgány, vztah právnické osoby a jejích členů (společníků), atd. – např. § 218, 243, 244 o. z.; § 20h obč. zák.; § 110 odst. 2, § 157 a násl., § 173 a násl., § 226 a násl. obch. zák.

Status veřejné prospěšnosti – charakter, fakultativně zapisovaný do veřejného rejstříku právnických osob↑, vyjadřující, že daná právnická osoba↑ splňuje zákonné podmínky vyžadované pro její označení za veřejně prospěšnou právnickou osobu↑ – § 147 a násl. o. z.

Statut – vnitřní předpis↑ upravující vnitřní poměry určité právnické osoby↑ (např. fundace↑ či ústavu↑) a další podrobnosti její činnosti nad rámec zakladatelského právního jednání↑ – např. § 305, 413 o. z.

Statutární orgán – orgán právnické osoby↑ oprávněný zastupovat ji ve všech záležitostech – např. § 123 odst. 1, § 163 a násl., § 172 odst. 1, § 240 odst. 1 o. z.; § 20 odst. 1 obč. zák.; § 38l, 101, 133, 191, 243 obch. zák.

Statutární orgán individuální – statutární orgán↑ právnické osoby↑, který má jednoho člena – § 152 odst. 1 o. z.

Statutární orgán kolektivní – statutární orgán↑ právnické osoby↑, který má více než jednoho člena – § 152 odst. 1 o. z.

Stavba – umělé dílo↑, které je jako výsledek soustavné činnosti člověka nepřemístitelné; může se jednat buď o stavby v užším slova smyslu (budovy, hráze, mosty apod.) nebo o stacionární technologická zařízení (vysílače, stožáry, pumpy, sondy apod.) – § 506 o. z.; § 120 obč. zák.

Stavba dočasná – superedifikát, stavba↑ či lépe stavební konstrukce, jež je z hlediska svého obvyklého účelu (objektivní princip) určená k časově omezenému využití, účel sledovaný při výstavbě stavebníkem↑ (subjektivní princip) přitom není pro posouzení stavby jako dočasné rozhodující; dočasnými stavbami jsou např. cirkusový stan nebo vysokozdvižný jeřáb – § 506 odst. 1 o. z.

Stavba podzemní – stavba↑, která se nachází v prostoru pod povrchem pozemku↑; přitom se rozlišují samostatné stavby se zvláštním hospodářským určením (např. metro, vinný sklep pod cizím pozemkem apod.) a podzemní stavby zřízené jako součást určitého pozemku (viz též součást věci↑), které jsou jeho součástí celé, byť zasahují pod cizí pozemek (např. sklepy, podzemní garáže, podchody apod.) – § 506 odst. 2 o. z.

Stavební plat – opětující se dávky poskytované jako úplata↑ za zřízení práva stavby↑, tedy časově omezeného věcného práva jedné osoby (stavebníka↑), zatěžujícího pozemek↑ jiné osoby, mít na povrchu nebo pod povrchem tohoto pozemku stavbu↑ nehledě na to, zda jde o stavbu zřízenou či ještě nezřízenou – § 1247 o. z.

Stavebník – osoba↑, jíž svědčí právo stavby↑, tedy dočasné právo zřídit anebo užívat stavbu↑ na pozemku↑ jiného vlastníka – § 1240 o. z.

Stavení promlčecí doby – přerušení běhu promlčecí doby v důsledku právní skutečnosti (např. uznání dluhu↑, přiznání práva orgánem veřejné moci) s tím, že po odpadnutí překážky promlčecí doba↑ pokračuje v běhu – § 639, 640 o. z.; § 110 obč. zák.; § 402 a násl. obch. zák.

Stejná životní úroveň – kategorie vyjadřující princip rovnosti a vzájemné pomoci subjektů rodinněprávních vztahů, zejména manželů, a dále rodičů a dětí↑; představuje požadavek na zajištění stejné možnosti přístupu ke zdrojům pro uspokojování nejen základních životních potřeb, ale rovněž osobních zájmů, vzdělání, tvorby úspor apod. – § 762, 915 o. z.; § 85 odst. 2, § 91 odst. 2 zák. o rodině

Stejnopis cenného papíru – shodné vyhotovení téhož cenného papíru↑ (z důvodu odlišení stejnopisů od většího počtu zvláštních cenných papírů zákon↑ vyžaduje číslování stejnopisů) – § 522 o. z.; čl. I § 64 a násl., čl. II § 49 a násl. zák. směn. a šekového

Stroj – k nemovitosti upevněné zařízení sloužící k umělému rozšíření možností člověka ovládat přírodní síly, a to formou transformace (zvyšování či snižování) účinků energie nebo k přeměně jednoho druhu energie na jiný; vedle toho se za stroj v právním smyslu považuje i jiné upevněné zařízení↑ (např. kotel, stacionární motor, anténa, satelit, fotovoltaický panel apod.) – § 508 o. z.

Strž – výsledek působení přírodních dějů (nezávislých na vůli↑ člověka), který se projevuje úbytkem, resp. zmenšením ucelené (kompaktní) plochy pozemku↑ (jinak též průrva, roklina, propadání apod.) – § 1071 o. z.

Střídavá péče – výkon rodičovské odpovědnosti↑ (osobní péče) rozvedených rodičů, kteří po rozvodu manželství↑ nemají společné obydlí, příp. rodičů, kteří nežijí spolu; dítě↑ pravidelně ve stejných nebo různých časových intervalech žije vždy s jedním z rodičů; o střídavé péči rozhoduje soud, a to vždy s přihlédnutím k zájmu dítěte↑ – § 907 o. z.; § 26 odst. 2 zák. o rodině

Styk rodičů s dítětem – osobní kontakt rodiče s dítětem↑, který je předpokladem pro efektivní výchovné působení; může být o něm rozhodnuto v soudním řízení – § 858, § 887 a násl. o. z.; § 18, § 26 odst. 4, § 27 zák. o rodině

Svátek – kalendářní den, který je za svátek výslovně prohlášen zákonem↑; v platné právní úpravě jsou svátky zakotveny v § 1 (státní svátky) a § 2 (ostatní svátky) zákona o státních svátcích – § 607 o. z.; § 1, 2 zák. o státních svátcích; § 122 odst. 3 obč. zák.

Svědek – osoba↑, která bezprostředně svými smysly vnímá skutečnosti vnějšího světa vyvolávající právní následky↑ (svědek závěti↑, svědek sňatečného obřadu↑ apod.)

Svědek sňatečného obřadu – osoba↑, která bezprostředně svými smysly vnímá proces uzavření sňatku↑, a to takovým způsobem, že je objektivně schopna zpětně ztotožnit (a tedy i rozlišit) osoby snoubenců↑ – § 656 odst. 2 o. z.; § 3 odst. 2 zák. o rodině

Svědek závěti – osoba↑, která bezprostředně svými smysly vnímá proces pořízení závěti↑, a to takovým způsobem, že je objektivně schopna zpětně ztotožnit (a tedy i rozlišit) osobu pořizovatele závěti a zůstavitele↑ – § 1539 o. z.; § 476b–476f obč. zák.

Svépomoc – zákonem↑ stanovené oprávnění domoci se vlastním jednáním a vlastními prostředky přiměřeným způsobem výkonu vlastního subjektivního oprávnění nebo vlastním jednáním a vlastními prostředky přiměřeným způsobem odvrátit bezprostřední neoprávněný zásah do vlastního subjektivního práva – § 14 o. z.; § 6 obč. zák.

Svépomocný prodej – právo prodat věc↑ na účet druhého vhodným způsobem, použije se při prodlení↑ strany s převzetím věci obecně, prodlení ukladatele↑ při skladování↑, při bezprostřední hrozbě podstatné škody↑ na zásilce a při nepřevzetí objednatelem↑ věci bez zbytečného odkladu poté, co dílo↑ mělo být dokončeno – § 2126, 2428, 2570, 2609 o. z.

Svéprávnost – způsobilost nabývat pro sebe vlastním právním jednáním↑ práva a zavazovat se k povinnostem, označováno též jako schopnost právně jednat; dříve způsobilost k právním úkonům – § 15 odst. 2 o. z.

Svěření do péče – soudní rozhodnutí, kterým je upraven výkon rodičovské odpovědnosti↑ (osobní péče) pro dobu po rozvodu manželů, příp. v situacích, kdy rodiče nezletilého dítěte↑, které nenabylo plné svéprávnosti↑, nežijí spolu; rovněž situace, kdy rodiče nejsou schopni zajistit dítěti osobní péči; srov. společná péče↑ a střídavá péče↑, § 906 a násl. o. z.; § 26, § 45 a násl. zák. o rodině

Svěřenské nástupnictví – tzv. fideikomisární substituce, jedná se o poměr založený právním jednáním↑ zůstavitele↑ mezi jeho závětními anebo smluvními dědici↑, v rámci něhož povolaný přední dědic↑ nabývá pozůstalost↑ či její část na omezenou dobu do splnění podmínky (tzv. casus substitutionis – může jí být typicky smrt↑ předního dědice, nebo u dědice následného↑ uzavření manželství↑ či dosažení zletilosti↑), při jejímž splnění nabývá pozůstalost↑ či její část dědic následný – přední dědic tudíž nabývá dědictví↑ bezpodmínečně, avšak s omezením (bez souhlasu následného dědice nemůže svěřené dědictví zcizit nebo o něm platně pořídit, ledaže zůstavitel stanoví jinak), dědic následný nabývá dědictví po splnění podmínky, ale v nakládání s ním již není omezen; nařízení fideikomisární substituce ovšem může být vztaženo jen k tomu, co zůstavitel sám přednímu dědici či odkazovníku↑ zanechal – § 1512 a násl., § 1601 o. z.

Svěřenský fond – soubor majetku↑, který zakladatel fondu vyčlení ze svého vlastnictví↑ a smlouvou↑ nebo pořízením pro případ smrti↑ svěří do správy svěřenského správce↑, který jej drží a spravuje k vymezenému účelu; svěřenský fond nemá právní osobnost↑; vlastnická práva k majetku ve svěřenském fondu vykonává vlastním jménem a na účet svěřenského fondu svěřenský správce; správci náleží plná správa↑ vyčleněného majetku; účel svěřenského fondu může být veřejně prospěšný nebo soukromý; bližší údaje o svěřenském fondu vymezuje jeho statut↑ – § 1448 a násl. o. z.

Svěřenský nástupce – viz dědic následný↑

Svěřenský správce – viz správce svěřenský↑

Svěřený majetek – viz majetek pod správou↑ – § 1416 o. z.

Svévole (škůdce) – vyjadřuje vnitřní volní složku škůdce↑ při rozhodnutí poškodit věc↑ jiného; institut svévole vychází z chápání soukromoprávní sféry jako souhrnu individuálních zájmů↑ jednotlivců, kteří realizují své právo brát se o své štěstí↑, a to i na úkor ostatních jednotlivců; dochází-li ke způsobení škody↑ jinému z důvodu upřednostnění vlastní potřeby před potřebami a oprávněnými zájmy jiného, plní náhrada škody především funkci reparační, kdy osoba škůdce musí ztratit výhodu, kterou svým nežádoucím chováním nabyla, a to ve prospěch poškozeného, kterého o tuto výhodu připravila; institut svévole představuje kvalifikovaný úmysl↑ škůdce, u něhož absentuje záměr uspokojit vlastní zájem na úkor jiného (v daných případech prospěch škůdci zpravidla ani nevznikne), neboť motivem jednání škůdce je již sama skutečnost, že bude někomu způsobena škoda (např. poničení zaparkovaných vozidel). Svévole aktivizuje satisfakční funkci odpovědnosti za škodu a zakládá povinnost škůdce nahradit cenu zvláštní obliby↑ (srov. též škodolibost↑) – § 2969 odst. 2 o. z.

Š

Šek – druh cenného papíru↑, jenž v sobě zahrnuje oprávnění věřitele↑ na poskytnutí finančního plnění↑ dle stanovených podmínek – § 1909, § 2251 odst. 2, § 2668 o. z.; čl. II zák. směn. a šekového

Šetrnost (poškozeného ke škůdci) – představuje situaci, kdy nezletilý, který dosud nenabyl plné svéprávnosti↑, případně člověk duševně nemocný nebo jednající v duševní poruše způsobí škodu↑, kterou je povinen nahradit za podmínky, že je schopen ovládnout své jednání a posoudit jeho následky; šetrnost je představována ohleduplností k osobě nemocné či nedospělé – § 2920 odst. 1 o. z.

Škoda – jeden z předpokladů vzniku občanskoprávní odpovědnosti za újmu↑ spočívající v příkoří utrpěném v majetkové sféře; je důsledkem protiprávního činu↑; pojem definován judikaturou, která bude v tomto směru i nadále použitelná, a to jako újma, která nastala v majetkové sféře poškozeného a je objektivně vyjádřitelná všeobecným ekvivalentem, tj. penězi; označuje výlučně újmu majetkovou; nárok na náhradu škody je přípustný ve všech případech, kdy text zákona↑ hovoří o „újmě“; termín je zaměnitelný s pojmem „újma na jmění“; je rozeznávána škoda skutečná a to, co poškozenému ušlo (ušlý zisk↑); odčiňuje se především uvedením do předešlého stavu (naturální restituce, restitutio in integrum), není-li to možné, případně o to požádá poškozený a nejde-li např. o šikanózní návrh, nastupuje náhrada v penězích (relutární restituce); srov. též nemajetková újma↑ – § 2894, 2911, 2951, 2952 o. z.; § 415 a násl., § 442 odst. 1 obč. zák.; § 373 obch. zák.

Škoda skutečná – damnum emergens; představuje nastalé zmenšení (úbytek) majetku poškozeného ve srovnání se stavem, jaký zde byl před způsobením škody↑; to, co bylo nutno vynaložit, aby byl obnoven původní stav majetku poškozeného (např. náklady↑ vynaložené poškozeným na opravu zničeného vozidla); součástí jsou rovněž náklady vynaložené poškozeným na odstranění škodlivého následku; východiskem pro určení výše náhrady je obvyklá cena↑ věci↑ v době poškození s tím, že musí být současně vzato v úvahu i to, co musí poškozený vynaložit na obnovení nebo nahrazení funkce poškozené věci a náhrada tak může překročit nahrazovanou „cenu obvyklou“↑ (s ohledem na zahraniční judikaturu v této věci) až o jednu třetinu; srov. též ušlý zisk↑, škoda↑ – § 2952 o. z.; § 442 odst. 1 obč. zák.

Škoda z provozu dopravních prostředků – zvláštní skutková podstata; koncipována na objektivním principu, kdy je odpovědnost založena bez ohledu na existenci zavinění↑ či případného protiprávního činu↑ (jednání); předpokladem je zvláštní povaha provozu dopravního prostředku, na kterou je kladen větší důraz než na samotnou povahu dopravního prostředku; protiprávní čin provozovatele či jeho zavinění může mít vliv na rozsah náhrady vzniklé újmy↑ v rámci vypořádání při střetu provozovatelů; možnost zproštění se odpovědnosti↑ je vyloučena pro případ, že škoda↑ byla způsobena okolnostmi, majícími původ v provozu (typicky selhání nebo nedostatek činnosti osob↑ použitých v provozu, nedostatky nebo vady materiálu, včetně vady skryté↑, technický stav dopravního prostředku); naopak odpovědnosti se lze zprostit (liberovat), prokáže-li provozovatel dopravního prostředku↑, že škodě nemohl zabránit ani při vynaložení veškerého úsilí, které lze požadovat [např. situace, kdy nepříznivé působení dopravního prostředku na okolí či dovnitř bylo vyvoláno nahodilými, nepředvídatelnými okolnostmi, jimž nebylo možno objektivně čelit, jde o zásah „zvenčí“, o tzv. kvalifikovanou (nikoliv prostou) náhodu↑, neboli vyšší moc↑ (vis maior)]; změna v pojetí provozovatele vozidla nebo plavidla v tom směru, že nová úprava má dopadat i na provozovatele všech vozidel a plavidel, která nejsou poháněna lidskou silou, neboť není důvodu rozlišovat jinou míru povinností provozovatele vozidla nebo plavidla motorového a bezmotorového (provoz plachetnice nebo koňského povozu vyvolává v dopravě obdobná nebezpečí jako provoz plavidla nebo vozidla poháněného motorem); dopadá na provozovatele dopravního prostředku, nikoli na řidiče; namísto provozovatele nahradí škodu z provozu dopravních prostředků ten, kdo použije dopravního prostředku bez vědomí nebo proti vůli↑ provozovatele (neoprávněný uživatel); provozovatel nahradí škodu společně a nerozdílně s ním, pokud mu takové užití dopravního prostředku z nedbalosti↑ umožnil (v úvahu přichází i nedbalost nevědomá); srov. též provozovatel dopravního prostředku – § 2927 až 2932 o. z.; § 427 a násl. obč. zák.

Škodolibost (škůdce) – vyjadřuje vnitřní volní složku škůdce↑ při rozhodnutí poškodit věc↑ jiného; institut škodolibosti vychází z chápání soukromoprávní sféry jako souhrnu individuálních zájmů↑ jednotlivců, kteří realizují své právo brát se o své štěstí↑, a to i na úkor ostatních jednotlivců; dochází-li ke způsobení škody↑ jinému z důvodu upřednostnění vlastní potřeby před potřebami a oprávněnými zájmy jiného, plní náhrada škody především funkci reparační, kdy osoba škůdce musí ztratit výhodu, kterou svým nežádoucím chováním nabyla, a to ve prospěch poškozeného, kterého o tuto výhodu připravila; institut škodolibosti představuje kvalifikovaný úmysl↑ škůdce, u něhož absentuje záměr uspokojit vlastní zájem na úkor jiného (v daných případech prospěch škůdci zpravidla ani nevznikne), neboť motivem jednání škůdce je již sama skutečnost, že bude konkrétnímu poškozenému způsobena škoda, která jeho osobu pokoří nebo jiným způsobem poníží (např. poničení rodinné fotografie); škodolibost aktivizuje satisfakční funkci odpovědnosti za škodu a zakládá povinnost škůdce nahradit cenu zvláštní obliby↑ (srov. též svévole↑) – § 2969 odst. 2 o. z.

Škůdce – osoba↑, která v důsledku porušení své subjektivní povinnosti způsobila jinému škodu↑ (majetkovou anebo nemajetkovou újmu↑); škůdcem se rozumí i osoba, která škodu fakticky způsobila, avšak není (např. z nedostatku rozumové vyspělosti) za tuto škodu odpovědná – např. § 2909 až 2911, § 2919, 2921, 2942 o. z.; § 438 odst. 1 obč. zák.

Štěstí – etická kategorie, v právním smyslu myšleno jako uspokojení konkrétních zájmů↑ či potřeb individua (může se přitom jednat zejména o zájmy či potřeby charakteru hospodářského, kariérního, rodinného); motivace individua k dosažení konkrétního zájmu či potřeby přitom nemusí být nutně akceptována většinovou společností, konkrétní zájem či potřeba však nesmí být právem reprobována (tedy musí respektovat zákonné zákazy, dobré mravy↑, veřejný pořádek↑ i práva týkající se postavení osob↑); viz též právo brát se o štěstí↑ – § 3 odst. 1 o. z.

Švagrovství – rodinněprávní vztah fyzické osoby↑ k příbuzným svého manžela; v jaké linii a v jakém stupni je někdo příbuzný s jedním manželem, v takové linii a v takovém stupni je sešvagřen s druhým manželem – § 774 o. z.

T

Talón – listina↑ (může být součástí kupónového archu – viz součást věci↑) osvědčující právo na vydání nového kupónového archu; talón není cenným papírem↑ – § 523 o. z.; § 12 odst. 2 zák. o cenných papírech

Test DNA – důkazní prostředek, kterým se prokazuje nebo vyvrací biologické rodičovství↑; v tomto směru se jedná o vědeckou metodu zkoumající genovou příbuznost mezi organismem dítěte↑ a rodiče – § 783 o. z.

Textová podoba – takový způsob zachycení informace při současném užití dohodnutého jazyka, který umožňuje informaci, resp. údaje, zachovat a opakovaně zobrazit; požadavek textové podoby je stanoven v ustanoveních o ochraně spotřebitele↑ při uzavírání smluv↑, zejména s ohledem na generální požadavek, aby byl spotřebitel zásadně při uzavření smlouvy seznámen s veškerými smluvními podmínkami↑ – § 1819, dále např. § 1823, 1824, 1828, 1830, 1843, 1854, 1857 o. z.

Tichá společnost – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o tiché společnosti↑ – § 2747 a násl. o. z.; § 673 a násl. obch. zák.

Tichý společník – strana smlouvy o tiché společnosti↑, která se zavazuje k vkladu↑, kterým se bude podílet po celou dobu trvání tiché společnosti↑ na výsledcích podnikatelské činnosti podnikatele↑, a které vzniká z této smlouvy právo na podíl na zisku↑ – § 2747 a násl. o. z.; § 673 a násl. obch. zák.

Tíseň – nedostatek běžné opatrnosti↑ při jednání o uzavření smlouvy↑ vyvolaný snahou účastníka smlouvy↑ odvrátit negativní následky pro sebe či jiného (viz hrozba↑); zneužití tísně při sjednání smlouvy může zakládat lichvu↑ – § 1796 o. z.; § 177 odst. 1, § 218 tr. zákoníku; § 49 obč. zák.

Tontina – viz smlouva Tontiho↑

U

Ubytovaný – strana smlouvy o ubytování↑, které ubytovatel↑ poskytuje ubytování na ujednanou dobu nebo na dobu vyplývající z účelu ubytování v zařízení k tomu určeném; ubytovaným může být přímo objednatel↑ nebo určená třetí osoba – § 2326 a násl. o. z.; § 754 a násl. obč. zák.

Ubytovatel – strana smlouvy o ubytování↑, která se zavazuje poskytnout ubytovanému↑ (objednateli↑ nebo určené třetí osobě) ubytování na ujednanou dobu↑ nebo na dobu vyplývající z účelu ubytování v zařízení k tomu určeném a přijímá za toto ubytování a služby s tím spojené peněžité plnění↑ – § 2326 a násl. o. z.; § 754 a násl. obč. zák.

Účel sledovaný smlouvou – cíl spočívající v uspokojení potřeb nebo jiných oprávněných zájmů↑ smluvních stran, k jejichž dosažení byla smlouva↑ zjevně uzavírána (tj. bez možnosti takového cíle dosáhnout by k uzavření smlouvy nedošlo); z účelu smlouvy by mělo vyplývat, proč a za jakých okolností byla smlouva uzavírána – § 1739 odst. 2, § 1749 odst. 2 o. z.; § 292 odst. 1 obch. zák.

Účet – 1. v širším smyslu zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o účtu↑ – § 2662 a násl. o. z., § 708 a násl. obch. zák.; 2. v užším smyslu vyčleněná systémová položka obsahující informaci o výši pohledávky↑ konkrétního majitele vzhledem k proběhnuvším finančním operacím (tj. vkladu↑ hotovosti, výběru hotovosti, příchozí bezhotovostní platbě nebo odchozí bezhotovostní platbě) – § 2662 odst. 1 o. z.; např. § 713 odst. 2, § 715 odst. 4 obch. zák.

Účet vlastníků – majetkový účet↑ sloužící k evidenci zaknihovaných cenných papírů↑, jehož majitelem je vlastník těchto cenných papírů, resp. jiná osoba↑, v jejíž prospěch byl účet zřízen – § 527 o. z.; § 94 zák. č. 256/2004 Sb.

Účet zákazníků – majetkový účet↑ sloužící k evidenci zaknihovaných cenných papírů↑, jehož majitelem není vlastník těchto cenných papírů, ale osoba, která takové cenné papíry převzala do správy od jejich vlastníků, resp. osob, v jejichž prospěch byl účet zřízen – § 528 o. z.; § 94 zák. č. 256/2004 Sb.

Účetní závěrka – souhrn účetních dokumentů tvořící nedílný celek, jenž se obligatorně skládá z rozvahy (bilance), výkazu zisku↑ a ztráty a přílohy, která vysvětluje a doplňuje informace uvedené v rozvaze a výkazu zisku a ztráty a obsahuje další údaje stanovené zákonem↑; fakultativně může obsahovat též přehled o peněžních tocích (cash flow) a přehled o změnách vlastního kapitálu↑ – § 176 odst. 2, § 183 odst. 2, § 205 o. z.; § 18 zák. o účetnictví

Účetní závěrka konečná – účetní závěrka↑ sestavovaná k poslednímu dni, kdy se jednání zanikající právnické osoby↑ považuje z účetního hlediska za jednání přičitatelné této osobě; ode dne následujícího se právní jednání↑ považuje za uskutečněné na účet nástupnické právnické osoby↑; např. § 176 odst. 2 o. z.

Účetní závěrka konsolidovaná – účetní závěrka↑ poskytující předmětné informace o tzv. konsolidovaném celku; konsolidovaným celkem se rozumí skupina účetních jednotek, které jsou vzájemně ve vztahu řídící a řízené osoby, nebo ovládající a ovládané osoby, splňují-li další zákonné podmínky (hodnoty aktiv, výše čistého obratu, nebo počtu zaměstnanců); konsolidovanou účetní závěrku sestavuje za konsolidační celek řídící nebo ovládající osoba; konsolidovaná závěrka musí být ověřena auditorem – např. § 370 odst. 1 o. z.; § 22 zák. o účetnictví

Účetní závěrka mezitímní – účetní závěrka↑ sestavená v průběhu účetního období k jinému okamžiku než ke konci rozvahového dne↑; účetní jednotky sestavují mezitímní účetní závěrku v případech, kdy to vyžadují zvláštní právní předpisy; oproti řádné účetní závěrce účetní jednotky neuzavírají účetní knihy a provádějí inventarizaci jen pro účely vyjádření ocenění – § 183 odst. 2, § 386 odst. 1 o. z.; § 19 odst. 3 zák. o účetnictví

Účinnost přeměny právnické osoby – okamžik, ke kterému nastávají právní následky↑ spojené s přeměnou právnické osoby↑; účinnost přeměny právnické osoby zapisované do veřejného rejstříku↑ nastává dnem zápisu přeměny do příslušného veřejného rejstříku; např. § 173 odst. 1, § 177 odst. 1 o. z.; § 59k zák. o přeměnách

Úhrnek – přenechání věci↑ jak stojí a leží; pokud se úhrnkem přenechají věci, jdou její vady k tíži nabyvatele; to neplatí, nemá-li věc vlastnost, o níž zcizitel prohlásil, že ji má, nebo již si nabyvatel vymínil – § 1918 o. z.; § 501 obč. zák.

Újma – jeden z předpokladů vzniku občanskoprávní odpovědnosti, souhrnný termín pro újmu na jmění↑ (škodu↑) a nemajetkovou újmu↑, představuje porušení či ohrožení subjektivních občanských práv; srov. též škoda, újma nemajetková – § 2956 a násl. o. z.; § 13 obč. zák.; § 44, 54 odst. 2, § 380 obch. zák.

Újma na jmění – viz škoda↑

Újma na přirozených právech – resp. vrozených právech; přirozená práva↑ tvoří souhrn práv osoby↑, která vznikají a existují nezávisle na státu, příkazy obecného lidského svědomí, praktické morálky, jak je spolužití lidí od věků vyvinulo; mohou a nemusí být upravena normami státu; v pozitivním právu jsou tvořena nezadatelnými lidskými právy; podle rozdílných pohledů na obsah a původ přirozených práv se rozlišují různé teorie přirozeného práva, obsah pojmu tak není z pohledu akademického jednoznačně vyřešen a může mít vliv na právní nejistotu stran smlouvy; podle občanského zákoníku se nahrazuje škoda↑ a nemajetková újma↑ na přirozených právech včetně duševních útrap pozitivně upravených v části první občanského zákoníku, tzn. v § 1 až 654 obč. zák. (jedná se zejména o újmu na životě, zdraví aj.); způsob a výše přiměřeného zadostiučinění↑ musí reflektovat i okolnosti zvláštního zřetele hodné↑ – úmysl↑, použití lsti↑, pohrůžky, zneužití závislosti poškozeného na škůdci↑, násobení účinků zásahu jeho uváděním ve veřejnou známost nebo v důsledku diskriminace poškozeného se zřetelem na jeho pohlaví, zdravotní stav, etnický původ, víru nebo i jiné obdobně závažné důvody; zohledňuje se rovněž obava poškozeného ze ztráty života nebo vážného poškození zdraví, pokud byla vyvolána hrozbou↑ či jinou příčinou; pro případ újmy na přirozených právech je upravena výjimka ze zásadní přípustnosti smluvní limitace výše náhrady – újma na přirozených právech↑ se nahrazuje v plném rozsahu, nelze ji smluvně ani jinak omezit či vyloučit, nelze se jí vzdát; reparační a satisfakční prvek – § 2956, 2957 o. z.

Újma nemajetková – jeden z předpokladů vzniku občanskoprávní odpovědnosti za újmu↑ spočívající v příkoří utrpěném v jiné než majetkové sféře (s možností nepřímých projevů i ve sféře majetkové); je důsledkem protiprávního jednání; poškozeným je každý, kdo pociťuje újmu jako zásah do svých práv, mimo jiné také ten, kdo způsobenou újmu důvodně pociťuje jako osobní neštěstí, které nelze odčinit jinak; zákon↑ však v tomto případě vymezuje kvalifikované podmínky pro přiznání zadostiučinění↑, a to pouze na odůvodněné zvláštní okolnosti, za nichž došlo k protiprávnímu činu, spočívající zejména ve zvláštních formách zavinění↑ (v hrubé nedbalosti↑ škůdce↑ nebo úmyslu↑ ničit, ublížit či jiné zvlášť zavrženíhodné pohnutky); je koncipována spíše jako výjimka z pravidla a může být přiznána rozhodnutím soudu pouze, je-li sjednána mezi stranami na základě dohody nebo na základě zvláštního ustanovení zákona; pojetí je poměrně široké, nárok na náhradu nemajetkové újmy je přípustný ve všech případech, kdy text zákona hovoří o „újmě“; výjimečně má být přiznána náhrada nemajetkové újmy rovněž v případech, kdy náhrada škody již není možná, případně by její přiznání odporovalo obecně uznávaným zásadám spravedlnosti; nelze vyloučit ani souběh více práv, do nichž může být zasaženo paralelně; pokud jde o zásah do práva člověka na zdraví nebo o náhrady při usmrcení, byla přijata koncepce, že není třeba zákona či podzákonného předpisu k jeho provedení, který by stanovil výši náhrad formou sazebníku [(opouští se tak princip stanovený v občanském zákoníku z roku 1964 provedený vyhláškou č. 440/2001 Sb. udávající postup při posouzení zdravotního stavu poškozeného a výši sazeb bodového hodnocení (bolestné body), které jsou uvedeny v přílohách č. 1 a 3 dané vyhlášky)]; metodika zjišťování odpovídající výše zadostiučinění je upravena rovněž doporučením Nejvyššího soudu; srov. též škoda↑ – § 2894, § 2951 odst. 2, § 2956, 2958, 2971 o. z.; § 3, § 444 odst. 2 obč. zák.; vyhl. č. 440/2001 Sb.

Ukladatel – strana smlouvy o skladování↑, která předává věc↑ za účelem jejího uložení a opatrování skladovateli↑, a současně se zavazuje poskytnout za tuto službu úplatu (skladné↑) – § 2402 a násl. o. z.; § 527 a násl. obch. zák.

Úlevy v nákladech potomka – jakékoliv jednání učiněné zůstavitelem↑ za jeho života, ze kterého plyne majetkově ocenitelný prospěch potomku↑ zůstavitele; takový prospěch je možné započíst na povinný díl↑ potomka jako nepominutelného dědice↑ – § 1661 odst. 1 o. z.; § 484 obč. zák.

Úlevy závětní – zákonem↑ stanovené případy, za nichž se pro platnost a účinnost závěti↑ nevyžaduje splnění všech jinak stanovených náležitostí (jedna nebo více náležitostí buď zcela chybí, nebo vyžadují mírnější formu právního jednání↑) – § 1542 násl. o. z.

Umělé oplodnění – viz asistovaná reprodukce↑

Umělecký výkon – zvláštní nehmotný statek, výsledek procesu přenesení literárního nebo jinak znakově zaznamenaného autorského díla↑ do smyslově vnímatelné podoby dle povahy zpracovaného díla; i takový výkon totiž odráží jedinečnost spočívající v neoddělitelném spojení takového přenosu s konkrétním uměleckým projevem a přesvědčením výkonného umělce, neboť odráží jeho jedinečné vlastnosti relevantní ve vztahu k reprodukci díla (cit, intelekt či tvůrčí záměr); v tomto směru se jedná zejména o výkony herců, zpěváků, hudebníků, tanečníků, uměleckých vedoucích těles (např. sbormistrů, dirigentů nebo kapelníků), režisérů, recitátorů – § 67 odst. 1 autorského zákona

Úmysl – dolus, forma zavinění↑ jako subjektivní stránky deliktní odpovědnosti, která vyjadřuje vnitřní psychický stav osoby↑ ve vztahu k porušení subjektivní povinnosti a předvídanému negativnímu následku; úmysl se oproti nedbalosti↑ vyznačuje přítomností vůle↑ jednajícího způsobit svým jednáním jakýkoliv negativní následek, ať už je takový negativní následek přímo výsledkem, k němuž porušení povinnosti směřuje, nebo pouze nutným předpokladem k realizaci jiného zamýšleného výsledku; přitom se rozlišuje úmysl přímý (subjekt porušením povinnosti chce způsobit konkrétní negativní následek) a úmysl nepřímý (subjekt porušením povinnosti nechce vyvolat konkrétní negativní následek, avšak je srozuměn nebo smířen s tím, že nějaký negativní následek vyvolá) – § 15 tr. zákoníku

Úpadek – právní status osoby (dlužníka↑) spočívající v jeho platební neschopnosti nebo předlužení; dlužník je v platební neschopnosti, jestliže má více věřitelů↑, peněžní závazky déle než 30 dnů po splatnosti a tyto závazky není schopen plnit; právnická osoba↑ nebo fyzická osoba↑, je-li podnikatelem↑, je v úpadku též tehdy, je-li předlužena, tzn. má-li více věřitelů a souhrn jejích závazků převyšuje hodnotu jejího majetku – § 173 odst. 2 o. z.; § 3 insolvenčního zákona

Úplata – protiplnění poskytnuté v penězích nebo v platebních prostředcích nahrazujících peníze, ale též hodnota poskytnutého nepeněžního protiplnění (viz též plnění↑) – § 1792 a násl. o. z.; § 517 odst. 2, § 519, § 877 odst. 1 obč. zák.

Úrok – fructus, odměna za půjčení peněžních prostředků věřitele↑ dlužníkovi↑; úrok je příslušenstvím pohledávky↑, a to ve výši sjednané, stanovené právním předpisem, popř. ve výši obvykle požadované za úvěry↑, které poskytují banky v místě bydliště↑ nebo sídla↑ dlužníka v době uzavření smlouvy↑ (přitom se má za to, že se ujednaná výše úroků týká ročního období – § 1802 a násl. o. z.; § 121 odst. 3, § 658, § 779 obč. zák.; § 330 odst. 2, § 343 obch. zák.

Úrok z prodlení – příslušenství pohledávky↑ vzniklé v důsledku prodlení↑ dlužníka↑ se splněním peněžitého dluhu↑ (tj. porušení subjektivní povinnosti dlužníka poskytnout včas peněžité plnění↑), ledaže dlužník není za prodlení odpovědný. Výši úroku z prodlení↑ stanoví vláda prováděcím předpisem; neujednají-li strany výši úroku z prodlení, považuje se za ujednanou výše takto stanovená – § 513, § 1970 o. z.; § 121 odst. 3, § 517 odst. 2, § 519, 521 obč. zák.; § 343a, 343b, 369, 735 obch. zák.

Úroky z úroků – též anatocismus, opětovné zatížení↑ splatného a dosud nesplaceného příslušenství pohledávky↑ novým příslušenstvím (typicky úrokem z prodlení↑). Úroky z úroků lze požadovat, bylo-li to ujednáno, v případě příslušenství pohledávky z protiprávního činu↑ lze úroky z úroků požadovat ode dne, kdy byla pohledávka↑ uplatněna u soudu; lze ujednat i možnost, že v případě prodlení↑ dlužníka↑ s placením běžných úroků↑ tyto přirostou k jistině↑ a budou se úročit společně s ní (v takovém případě se však pojmově nejedná o úroky z úroků) – § 1806 o. z.; § 121 odst. 3 obč. zák.

Úschova – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o úschově↑; zvláštní případy představují úschova cenného papíru↑ a hromadná úschova – § 2402 a násl. o. z.; § 747 a násl. obč. zák.

Uschovatel – strana smlouvy o úschově↑, která na stanovenou dobu předává věc↑ do úschovy schovateli↑. Povinnost poskytnout odměnu (úplatu) za úschovu vzniká uschovateli jen tehdy, bylo-li to ujednáno nebo plyne-li to ze zvyklostí, z předchozího styku stran nebo z předmětu činnosti schovatele – § 2402 a násl. o. z.; § 747 a násl. obč. zák.

Usnášeníschopnost orgánu právnické osoby – způsobilost kolektivního orgánu právnické osoby↑ přijímat rozhodnutí; kolektivní orgán je zásadně schopen usnášet se za přítomnosti nebo jiné účasti většiny jeho členů – např. § 156 odst. 1, § 252 o. z.; § 66 odst. 4 obch. zák.

Úspěšnost osvojení – vlastnost spočívající ve vytvoření pozitivních sociálních (zejména citových) vazeb mezi osvojiteli↑ a osvojencem↑ jako právními příbuznými – § 839 o. z.

Uspokojení věřitele – zánik závazku dlužníka↑ jeho splněním↑ (tj. splněním subjektivní povinnosti dlužníka), a to i v případech nuceného splnění bez odpovídajícího projevu vůle↑ dlužníka – např. § 204 odst. 2, § 589 odst. 1, § 596, 1393, 1398, 1713, 1727 o. z.; § 467 odst. 2, § 570 z. o. k.; § 1 písm. a), § 5 písm. a) insolvenčního zákona; § 42a odst. 4, § 165 odst. 1, § 471 odst. 2 obč. zák., § 75a odst. 1, § 216, 402 obch. zák.

Ústav – právnická osoba↑ ustavená za účelem provozování činnosti společensky nebo hospodářsky užitečné s využitím své osobní a majetkové složky; výsledky činnosti ústavu jsou za předem stanovených podmínek každému rovnocenně dostupné – § 402 a násl. o. z.

Ústav diagnostický – zařízení pro výkon ústavní výchovy↑ nebo ochranné výchovy↑; plní zejména úkoly výchovné, vzdělávací, terapeutické a sociální – § 971 a násl. o. z.; § 5 a násl. zák. č. 109/2002 Sb.

Ustavení právnické osoby – souhrnné označení pro založení právnické osoby↑ projevem vůle↑ soukromoprávního subjektu (zakladatelským právním jednáním↑), nebo její zřízení působením orgánu moci veřejné (zákonem↑ nebo rozhodnutím orgánu veřejné moci), popř. jiným způsobem, který stanoví zvláštní právní předpis (např. v případě společenství vlastníků jednotek↑) – § 122 a násl., § 136 odst. 1 o. z.; § 20g obč. zák.; § 57, 63 obch. zák.

Ústavní výchova – nezbytné opatření k zajištění řádné výchovy nezletilého dítěte↑, které nenabylo plné svéprávnosti↑; nařizuje se tehdy, jsou-li výchova dítěte↑ nebo jeho tělesný, rozumový či duševní stav anebo jeho řádný vývoj vážně ohroženy nebo narušeny do té míry, že je to v rozporu se zájmem dítěte↑, anebo jsou-li tu vážné důvody, pro které rodiče dítěte nemohou jeho výchovu zabezpečit; soud je povinen vždy zvážit, zda není namístě dát přednost svěření dítěte do péče fyzické osoby↑ – § 971 a násl. o. z.; § 1 zák. č. 109/2002 Sb.; § 46, 103 zák. o rodině

Ustavující schůze spolku – schůze zájemců o založení spolku↑, která o tomto založení rozhoduje; na ustavující schůzi mohou hlasovat přítomní zájemci o založení spolku, kteří splňují podmínky pro členství ve spolku; schválením stanov↑ spolku na ustavující schůzi je spolek založen↑ – § 222 a násl. o. z.

Ušlý zisk – lucrum cessans; představuje nenastalé zvětšení (rozmnožení) majetku↑ poškozeného, které bylo možno – nebýt škodné události – důvodně očekávat s ohledem na pravidelný běh věcí (např. ztráta příjmu za pronájem nemovitosti); srov. též škoda↑, skutečná škoda↑ – § 2952 o. z.; § 442 odst. 1 obč. zák.; § 379, 381 obch. zák.

Utajení osvojení – skrytí informací o osvojení↑ a jeho okolnostech před původní rodinou osvojence↑, příp. o pokrevním rodiči osvojence; utajení lze provést jen soudním rozhodnutím, a to vždy na návrh – § 837 o. z.

Utvrzení dluhu – posílení postavení věřitele↑, a to smluvní pokutou↑ nebo uznáním dluhu↑, jelikož funkcí těchto institutů není dluh↑ zajistit, ale dluh pouze utvrdit – § 2048 a násl. o. z.

Úvěr – peněžní prostředky vyčleněné věřitelem↑ podle smlouvy o úvěru↑ – § 2395 o. z.; § 497 a násl. obch. zák.

Úvěrovaný – strana smlouvy o úvěru↑, která přijímá úvěrované finanční prostředky a zavazuje se je vrátit a zaplatit smluvený úrok↑ – § 2395 a násl. o. z.

Úvěrující – strana smlouvy o úvěru↑, která se zavazuje na vyžádání poskytnout úvěrované finanční prostředky – § 2395 a násl. o. z.

Uvolnění zástavy – situace, kdy dojde k zániku zástavního práva↑ a současně není zápis o zástavním právu ve veřejném seznamu ještě vymazán, jíž může vlastník věci využít ke spojení s jiným dluhem↑ nepřevyšujícím dluh původní – § 1380 o. z.

Uzavírání smlouvy – tzv. kontraktační proces, v rámci něhož zájemce↑ o uzavření smlouvy (oferent) činí druhé straně obsahově určitý návrh na uzavření smlouvy (ofertu) a druhá strana (oblát) tento návrh po obsahové stránce zvažuje, a pokud s ním projeví souhlas, který sdělí zájemci – navrhující straně (akceptace), dochází ke smluvnímu konsenzu (oblát stává se akceptantem) – § 1731 a násl. o. z.; § 43 a násl. obč. zák.; § 269 a násl. obch. zák.

Uzavření manželství v zastoupení – právní jednání↑ směřující k uzavření manželství↑, kdy právě jeden ze snoubenců↑ je při tomto právním jednání zastoupen; předpoklady pro uzavření manželství v zastoupení jsou důležité důvody na straně snoubenců, povolení krajského úřadu a písemná úředně ověřená plná moc↑ – § 669 o. z.; § 9 zák. o rodině

Užitky – to, co věc↑ pravidelně poskytuje ze své právní povahy; užitky jsou hodnoty, které vznikají uměle (fiktivně na základě zákona↑) a odvozeně z věci hlavní↑, a které jsou od věci hlavní oddělitelné, např. zisk↑, úrok↑, nájemné↑ apod. – § 491 odst. 2 o. z.; § 123, § 130 odst. 2, § 153 odst. 2 obč. zák.; § 60 odst. 3 obch. zák.

Užívání – výkon oprávnění k nezuživatelné věci↑ spočívající v soustavném nebo opakovaném získávání prospěchu z věci v souladu s jejím účelovým anebo funkčním určením, kterým uživatel věci uspokojuje své základní potřeby nebo jiné oprávněné zájmy – např. § 490, § 980 odst. 1, § 1013 odst. 1, § 1022 a násl., § 1130, 1145, § 1160 odst. 2, § 1176, § 1223 odst. 1, § 1240 odst. 2, § 1250, 1263, § 1282 odst. 1, § 1292, § 1355 a násl. o. z.; § 123, 659, 663, 775 obč. zák.; § 632 a násl. obch. zák.

V

V mezích právního řádu – secundum et intra legem, rozumí se v souladu se souborem všech účinných právních norem, tj. včetně zohlednění vzájemných funkčních vazeb jednotlivých norem, jejich smyslu a účelu (viz též zneužití práva↑)

Vada (na věci) – kvalifikovaný rozpor mezi stavem věci↑ popsaným ve smlouvě↑, popř. obvyklým, a skutečným stavem věci určené ke splnění smluvní povinnosti; kvalifikovanou vadou se rozumí takový rozpor, který je způsobilý vyvolat újmu↑ přijímající straně a není podle zákona↑, obchodních zvyklostí či s přihlédnutím k povaze a funkčnímu určení věci akceptovatelný – např. § 637, § 1914 a násl., § 2095, 2096, 2099, § 2164 a násl., § 2393, § 2573 až 2541, § 2615 až 2619, § 2629, 2630 o. z.; § 499 a násl. obč. zák.; § 422 a násl. obch. zák.

Vada faktická – vada↑, u níž rozpor spočívá v měřitelných fyzikálních anebo chemických vlastnostech věci↑ (typicky objem, hmotnost, barva, tvar, stáří, výkon, chemické složení, užitná hodnota apod.)

Vada nápadná a zřejmá – takový rozpor mezi stavem věci↑ popsaným ve smlouvě↑, popř. obvyklým, a skutečným stavem věci určené ke splnění smluvní povinnosti, který je dle hlediska rozumu průměrného člověka↑ dovoditelný pouhým smyslovým vjemem bez nutnosti věc byť i krátkodobě používat a využívat, anebo z okolností smluvního jednání (nákup obnošeného zboží↑ či ojetého automobilu) či obsahu smlouvy; je však třeba vždy brát ohled na případná smyslová omezení osoby↑ (např. u člověka se zrakovým postižením apod.) – § 1917 o. z.; § 618 obč. zák.

Vada neodstranitelná – druh vady věci↑; taková vada, pro kterou nemůže být věc užívána jako věc bez vady, zejména vada, kdy věc nelze opravit (vadu odstranit) z technického hlediska; za vady neodstranitelné se dále považují i takové, které sice technicky odstranitelné jsou, ale charakter takových vad odůvodňuje jejich postavení na roveň vadám neodstranitelným; do této skupiny patří situace, kdy se na věci vyskytuje větší počet vad (podle soudní praxe musí jít nejméně o tři vady) nebo se tatáž vada vyskytla opětovně (podle soudní praxe jde o opětovné vyskytnutí vady tehdy, pokud se vada po opravě vyskytla ještě dvakrát); za neodstranitelnou vadu se považuje i odstranitelná vada↑, jejíž reklamace včetně odstranění nebyla vyřízena nejpozději do 30 dnů ode dne uplatnění reklamace, pokud se prodávající s kupujícím nedohodl na delší lhůtě; neodstranitelné vady lze dále třídit podle toho, zda brání řádnému užívání↑ věci, nebo nikoliv; např. u motorových vozidel považuje soudní praxe za vady bránící jejich řádnému užívání takové vady, které představují porušení předpisů o podmínkách provozu na pozemních komunikacích; také toto třídění je významné pro určení následků odpovědnosti za vady – § 1923 o. z.; § 507 odst. 1, § 622, § 648 odst. 2 obč. zák.; § 486 odst. 2 obch. zák.

Vada odstranitelná – druh vady věci↑; vada, kterou lze opravou odstranit a plnění↑ se tak stává bezvadným; nabyvatel se může domáhat buď opravy, nebo doplnění toho, co chybí, anebo přiměřené slevy z ceny↑; nelze-li vadu odstranit a nelze-li pro ni předmět řádně užívat, může nabyvatel buď odstoupit od smlouvy↑, anebo se domáhat přiměřené slevy z ceny. Některé odstranitelné vady jsou však považovány za tak významné, že jsou s nimi spojeny stejné právní následky↑ jako s vadou neodstranitelnou↑ (pro opakovaný výskyt vady po opravě nebo pro větší počet vad) – § 1923, § 2169 odst. 2 o. z.; § 622, 648, § 655 odst. 1 obč. zák.; § 437, 486, 495, 550 obch. zák.

Vada právní – vada↑, u níž rozpor spočívá v rozsahu a míře práv a povinností vztahujících se k věci↑ tím, že je zatížena právem třetí osoby – § 1920, 2065 o. z.; § 499 obč. zák.; § 393 odst. 2, § 433 a násl. obch. zák.

Vadný výrobek – movitá věc↑ určená k uvedení na trh jako výrobek za účelem prodeje, nájmu nebo jiného použití, která není tak bezpečná, jak od ní lze rozumně očekávat se zřetelem ke všem okolnostem, zejména ke způsobu, jakým je na trh uvedena nebo nabízena, k předpokládanému účelu, jemuž má sloužit, jakož i s přihlédnutím k době, kdy byla uvedena na trh; výrobkem je rovněž budoucí příslušenství věci hlavní↑, a součást věci↑; výrobek nelze považovat za vadný, je-li později na trh uveden výrobek dokonalejší; výrobkem se rozumí např. i elektřina, pokud se vyrábí a uvádí na trh, neboť jde o ovladatelnou přírodní sílu↑, která je movitou věcí; u odpovědnosti za škodu↑ způsobenou vadou výrobku je víceméně přejata dosavadní právní úprava obsažená v zákoně o odpovědnosti za škodu způsobenou vadou výrobku (vyjma nuance týkající se pasivní legitimace v případném sporu); ke vzniku odpovědnosti za škodu způsobenou vadou výrobku je třeba splnění tří předpokladů, a to protiprávní čin↑ (jednání) výrobce, vznik škody a příčinná souvislost mezi protiprávním činem a škodou – § 2939 až 2941, § 2943 o. z.; § 1, 4 zák. č. 59/1998 Sb.

Varování před nebezpečím – představuje situaci, kdy škůdce↑ před vznikem újmy↑ jednostranným prohlášením vyloučí či omezí povinnost k náhradě újmy vůči jiným osobám; úvaha, zda bude toto jednostranné prohlášení považováno za varování před nebezpečím, přísluší soudu; hraje roli při úvaze soudu o podílu poškozeného na vzniku újmy – § 2896 o. z.

Včasnost – vyjádření vztahu (relace) okamžiku řádného splnění subjektivní povinnosti (typicky v podobě poskytnutí stanoveného plnění↑) vůči okamžiku, kdy měla být povinnost splněna dle dohodnutých podmínek, resp. dle zákona↑; vzhledem k tomu, že současná úroveň vědeckého poznání chápe čas jako lineární, je včasnost zachována, pokud okamžik řádného splnění povinnosti předchází nebo alespoň koresponduje s okamžikem, kdy měla být povinnost splněna – např. § 1181 odst. 1, § 1270 odst. 2, § 1365 odst. 2, § 1740 odst. 1, § 1782 odst. 1, § 1968 odst. 1, § 2008, 2088, § 2107 odst. 3 o. z.; § 43c, 517, § 559 odst. 2, § 692 odst. 2 obč. zák.; § 117a odst. 4, § 324 odst. 1 obch. zák.

Věc – vše, co je odlišné od osoby a slouží potřebě lidí (zuživatelnost či užitečnost entity k uspokojení lidské potřeby je tedy pojmovým znakem věci v právním smyslu); v tomto směru jsou věcmi veškeré hmotné entity, ať již v podobě jednoduchých homogenních útvarů nebo rozsáhlých funkčních celků sestavených z dílčích komponent (např. šroub, drát, listina↑, listinný cenný papír↑, ale též motor, automobil, podnik↑), právně fiktivní entity (prostor), nehmotné statky, a to práva (pohledávky↑) nebo výsledky duševní činnosti (např. díla↑, užitné vzory, obchodní značky, patenty, software), nebo ovladatelné přírodní síly↑ – § 489 o. z.; § 118 odst. 1, § 119 obč. zák.

Věc hlavní – věc↑, jejíž samostatné funkční určení je nezbytné k naplnění účelu celku tvořeného více věcmi se samostatným funkčním určením – § 510 o. z.; § 121 odst. 1 obč. zák.

Věc hmotná – ovladatelná část vnějšího světa, která má povahu samostatného předmětu; v tomto směru se hmotnou věcí rozumí ohraničený celek hmoty, který je v této podobě funkčně upotřebitelný člověkem, ať již v podobě jednoduchých homogenních útvarů nebo rozsáhlých funkčních celků sestavených z takových komponent (šroub, drát, ale též motor nebo automobil, rovněž listiny↑ a listinné cenné papíry↑), popř. se může jednat i o prostorově vyčleněný substrát hmoty – např. ložisko železné rudy, dřevo ve vyčleněném lesním porostu nebo voda najímaná do sklenice – § 496 odst. 1 o. z.

Věc hromadná – (jinak též věc souborná) soubor jednotlivých věcí↑ náležejících téže osobě, jež jsou dle obvyklého jazykového chápání považovány za jeden dostatečně určitý předmět (celek); jednotlivé komponenty celku nemusí být navzájem funkčně provázány, současně není vyloučeno, aby se v rámci celku jednotlivé komponenty z hlediska kvality či kvantity měnily (např. stádo zvířat↑, sbírka známek, skladové zásoby apod.), pojetí věci hromadné jako jediného předmětu práva umožňuje s takovým celkem zacházet i přes tyto změny neměnně – § 501 o. z.; § 153 odst. 1 obč. zák.; § 5 odst. 2 obch. zák.

Věc movitá – veškeré hmotné či nehmotné entity, které nejsou věcmi nemovitými↑ podle zákona↑ – § 498 odst. 2 o. z.; § 119 odst. 1 obč. zák.

Věc nehmotná – práva a jiné věci↑ bez hmotné podstaty, tj. zejména výsledky duševní činnosti (např. díla↑, užitné vzory, obchodní značky, patenty), softwarové entity (operační systém, program, elektronický podpis, elektronický certifikát, elektronický cenný papír apod.), prvky právní osobnosti↑ (tělesná a duševní integrita osobnosti, jméno↑, název), ekonomicko-hospodářské entity (obchodní podíl, družstevní podíl, zisk↑) apod. – § 496 odst. 2 o. z.

Věc nemovitá – část zemského povrchu (viz pozemek↑), podzemní stavby↑ se samostatným účelovým určením, věcná práva k pozemkům a podzemním stavbám (právo vlastnické↑, právo služebnosti, právo zástavní↑), práva označená zákonem↑ jako nemovitá (právo stavby↑), a konečně též věc↑, která není součástí pozemku, avšak kterou nelze bez porušení či podstatného omezení její funkční podstaty fakticky přemístit; nemovitou věcí je i (bytová) jednotka↑ – § 498 odst. 1, § 1159 o. z.; § 119 obč. zák.

Věc opuštěná – věc↑, kterou její vlastník opustí (pozbude k ní držbu↑) s úmyslem↑ ji už nevlastnit – § 1045 o. z.; § 135 obč. zák.

Věc skrytá – věc↑, jejíž vlastník není znám a jejíž umístění nasvědčuje tomu, že její existence nemá být zjevná (věc je zakopána, zazděna či jinak skryta) – § 1063 o. z.; § 135 obč. zák.

Věc služebná – věc↑ zatížená věcným právem služebnosti↑ – § 1257 o. z.

Věc určená jednotlivě – těž individuálně nebo specificky, věc↑ dostatečně vymezená ojedinělými znaky, jež ji činí nezaměnitelnou s jinými téhož druhu; kvalifikace věci jako jednotlivě určené nevyplývá zpravidla z povahy věci samé, nýbrž z vůle↑ subjektů právního vztahu – § 1099, § 2599 odst. 1 o. z.

Věc určená podle druhu – též genericky; věc↑ dostatečně vymezená druhovými znaky, podle počtu, míry nebo váhy; kvalifikace věci jako druhově určené nevyplývá zpravidla z povahy věci samé, nýbrž z vůle↑ subjektů právního vztahu – § 1101, 1929, 2124, § 2599 odst. 2 o. z.

Věc v přídatném spoluvlastnictví – věc↑ spoluvlastněná osobami↑ současně vlastnícími věci náležící do určitého místně a účelově určeného celku, k jejichž využívání má sloužit např. komunikace v zahrádkářské kolonii či sportovním areálu – § 1223 o. z.

Věc vedlejší – věc↑, jejíž samostatné funkční určení není nezbytné k naplnění účelu celku tvořeného více věcmi se samostatným funkčním určením, resp. věc z hlediska svého samostatného funkčního určení ve vztahu k účelu plní funkci doplňkovou – § 510 o. z.

Věc zastupitelná – movitá věc↑, kterou lze s ohledem na její obvyklé funkční určení nahradit jinou movitou věcí téhož druhu – § 499 o. z.

Věc zuživatelná – movitá věc↑, jejíž běžné použití spočívá v jejím spotřebování, zpracování↑ nebo zcizení↑, a dále věci náležející ke skladu nebo k jinému souboru, pokud jejich běžné užití spočívá v jejich jednotlivém prodeji; v tomto ohledu se věcmi zuživatelnými rozumí zejména potraviny, krmné směsi, nápoje, pohonné hmoty, energie (věci ke spotřebě), dále nerostné suroviny, stavební materiál, chemické přísady (věci ke zpracování), cenné papíry↑, investiční komodity (věci ke zcizení), uskladněné zboží↑ určené k prodeji; zvláštní případ představují též průvodní a legitimační listiny↑ (potvrzení, stvrzenky, lístky do divadla apod.), které mají povahu věcí zuživatelných, přestože je nelze pokládat za věci ke spotřebě v pravém slova smyslu – § 500 o. z.

Věc zvláštní obliby – věc↑, která má pro jejího vlastníka mimořádnou citovou, osobní hodnotu, bez ohledu na její objektivní hospodářskou využitelnost, účelnost, či zastupitelnost věcí stejného určení – např. § 459 o. z.

Věci rodinné nebo upomínkové povahy – věci↑ povětšinou nepatrné obvyklé ceny↑, které z hlediska svého historického významu plní funkci vzpomínkovou, zejména z důvodu zachycení podoby a jiných osobnostních projevů předků↑ dědice↑ – § 1681 odst. 2 o. z.

Vedlejší doložky v závěti – právní jednání↑ zůstavitele↑, kterým zůstavitel vedle určení majetkových poměrů po své smrti↑ ukládá dědici↑ nebo odkazovníku↑ povinnosti; vedlejšími doložkami v závěti jsou podmínka závětní↑, doložení času závětní↑ a příkaz závětní↑ – § 1551 o. z.

Vědomost – 1. učením nebo zkušeností nabytý poznatek o jevech, jejich průběhu či vztazích mezi skutečnostmi (např. kauzalita, formální logika, sémantika, gramatika apod.) vyskytujících se v přírodním anebo kulturním prostředí; 2. vnitřní (duševní) přesvědčení↑ vnímajícího o pravdivosti zkušenosti získané na základě smysly vnímaného údaje, skutečnosti, události či děje – § 4 odst. 2 o. z.; § 430 odst. 2 obč. zák.; § 309 obch. zák.

Věrnost – základní osobní povinnost manželů založená na jejich vzájemné důvěře; obecně zákaz navazovat mimomanželské intimní vztahy s jinými osobami↑ – § 687 odst. 2 o. z.; § 18 zák. o rodině

Veřejná nabídka – zvláštní způsob uzavírání smlouvy↑, při kterém navrhovatel↑ vyzývá neurčený okruh osob↑ (neadresnost), aby některá z nich předloženou nabídku↑ na uzavření smlouvy přijala za stanovených podmínek – § 1780 a násl. o. z.; § 276 a násl. obch. zák.

Veřejná soutěž – zvláštní způsob uzavírání smlouvy↑, při kterém vyhlašovatel↑ vyzývá neurčený okruh osob↑, aby za stanovených podmínek předložily nabídky↑ na uzavření smlouvy – § 1772 a násl. o. z.; § 281 a násl. obch. zák.

Veřejně prospěšná právnická osoba – právnická osoba↑, jejímž posláním je přispívat v souladu se zakladatelským právním jednáním↑ vlastní činností k dosahování obecného blaha, mají-li zároveň na její rozhodování podstatný vliv jen bezúhonné osoby↑, nabyla-li majetek↑ z poctivých zdrojů a hospodárně využívá své jmění↑ (včetně případného zisku↑) k veřejně prospěšnému účelu; charakter veřejné prospěšnosti je vázán na fakticitu (věcný obsah) činnosti právnické osoby, nikoliv na její právní formu↑ – § 146 a násl. o. z.; § 1 zák. o nadacích a nadačních fondech; § 20f obč. zák.; § 56 obch. zák.; § 2 zák. o obecně prospěšných spol.

Veřejný pořádek – souhrn právem chráněných veřejných i soukromých zájmů↑, které jsou dle obecně přijímaných hledisek vnímány jako natolik společensky významné, že potřeba jejich zachování převyšuje jinak garantovanou autonomii jednotlivců při realizaci soukromoprávních poměrů (např. veřejné zdraví, životní prostředí, suverenita a svrchovanost státní moci, bezpečnost, ale též základní pravidla sloužící k ochraně skupiny kontraktuálně, sociálně, majetkově či jinak znevýhodněných osob↑, např. zákaz lichvy↑, zákaz šikany, zákaz zneužití tísně↑ nebo závislosti apod.) – § 1 odst. 2, § 588 o. z.; § 4 písm. f) zák. o ochranných známkách; § 68 odst. 2 písm. b) obch. zák.

Veřejný příslib – obecně projev vůle↑ (jednostranné právní jednání↑), který obsahuje slib plnění↑ za určitý výkon nebo výsledek, pokud nikoliv, jedná se o pouhou výzvu k podání nabídky↑; totéž platí o projevu, který směřuje vůči neurčitému okruhu osob↑ nebo který má povahu reklamy↑, pokud z něho jasně neplyne něco jiného; konkrétně jde o příslib odměny (veřejný příslib↑ absolutní) za nějaký výkon učiněný vůči osobě blíže neurčené, který zavazuje přislibujícího↑ tehdy, byl-li příslib veřejně vyhlášen, nebo o vypsání ceny↑ (veřejný příslib relativní); přislibuje-li se odměna vypsáním ceny za výkon co možná nejlepší, je veřejný příslib platný, uvede-li se v něm také doba↑, po kterou se lze o cenu ucházet; za veřejný příslib se rovněž při splnění povinnosti řádného uveřejnění považuje i projev vůle, kterým osoba slibuje plnění za určitý výkon nebo výsledek – § 1733, 2884, 2887 o. z.

Veřejný rejstřík právnických osob – registr vedený soudem nebo jiným orgánem veřejné moci podle příslušného veřejnoprávního předpisu, do něhož se zapisují vymezené právnické osoby↑ a zákonem↑ stanovené údaje o těchto osobách – § 120 a násl. o. z.; § 19 odst. 2 obč. zák.; § 27 a násl. obch. zák.

Veřejný seznam – součást definice katastru nemovitostí; veřejně dostupný registr zřízený státem, který obsahuje soubor údajů o nemovitých věcech↑ vymezených zákonem o katastru nemovitostí zahrnující jejich soupis, popis, jejich geometrické a polohové určení a zápis práv k těmto nemovitostem; je zachována zásada veřejnosti katastru; je-li jeho obsahem zápis o vzdání se práva na náhradu škody↑ vzniklé na pozemku↑, pak toto vzdání se působí i proti pozdějším vlastníkům pozemku – § 980, § 2897 o. z.; § 1 odst. 1 katastrálního zákona

Veřejný statek – věc↑ určená k obecnému užívání; určení, co je veřejným statkem, se neodvíjí od zjištění, zda se jedná o věc ve veřejném či soukromém vlastnictví↑, ale od účelu, jemuž má dle své obvyklé povahy sloužit (např. pozemek↑ s městským parkem, pozemní komunikací apod.) – § 490 o. z.

Věřitel – creditor, strana závazkového právního vztahu, která má subjektivní právo požadovat určité konkrétní plnění↑ od strany druhé coby dlužníka↑, zároveň má povinnost poskytnout součinnost k řádnému a včasnému plnění – § 1721, 1789, 1877 o. z.; § 488, § 494 a násl., § 512 a násl. obč. zák.

Věřitel podzástavní – věřitel↑, jehož pohledávka↑ je zajištěna zástavou↑ v podobě pohledávky zajištěné zástavou – § 1391, 1393 o. z.; § 174 obč. zák.

Věřitel zástavní – osoba↑, jíž svědčí právo z pohledávky↑ zajištěné zástavním právem↑, tedy mající oprávnění v případě, že dluh↑ zajištěný zástavním právem nebude řádně a včas splněn, upokojit se z výtěžku zpeněžení zástavy↑ do ujednané výše; není-li tato ujednána, do výše pohledávky s příslušenstvím ke dni zpeněžení zástavy – § 1309 o. z.; § 152 obč. zák.

Vklad – peněžité prostředky nebo majetkové hodnoty ocenitelné penězi, které se každý ze zakladatelů zavazuje vložit do nadace↑; souhrn všech vkladů tvoří (případně společně s nadačními dary↑) nadační jistinu↑; vkladová povinnost se týká též dalších právnických osob↑, v občanském zákoníku je však výslovně upravena pouze ve vztahu k nadacím – např. § 310, § 327 a násl. o. z.; § 59, 673 obch. zák.

Vlastní kapitál – viz vlastní zdroj financování↑

Vlastní zdroj financování – též vlastní kapitál↑; způsob krytí aktiv (majetku↑) ekonomického subjektu, v rozvaze uváděn na straně pasiv; mezi vlastní zdroje financování patří např. základní kapitál, zisk↑, rezervní fond atd. – např. § 342 o. z.; § 40 a násl., § 216, § 227 a násl., § 495 a násl. z. o. k.; § 6 odst. 4, § 67, 144, § 208 a násl. obch. zák.

Vlastní znamení – viditelné označení učiněné jednajícím na listině↑, které nevzniká procesem psaní a nevyužívá jazykové znaky (písmo) z důvodu neschopnosti jednajícího psát, ať již kvůli jeho tělesné indispozici či neznalosti písma; v tomto směru se vlastním znamením tradičně rozumí znamení↑ ruky (vedle sebe provedené tři křížky) nebo otisk prstu – § 563 o. z.

Vlastnictví – označuje souhrnně vše nebo jakoukoliv věc↑, pokud někomu patří, tj. věci hmotné i nehmotné (např. patenty, ochranné známky, průmyslové vzory, obchodní firmy↑ nebo obchodní tajemství↑), které jsou předmětem vlastnického práva konkrétní osoby↑ (srov. též vlastnické právo↑) – § 1011 o. z.; § 1 odst. 1, § 123 a násl. obč. zák.; § 25 odst. 1, § 443 a násl. obch. zák.

Vnitřní předpis právnické osoby – norma přijatá orgánem právnické osoby↑ regulující právní poměry uvnitř dané právnické osoby; např. § 166 odst. 2 o. z.; § 20 odst. 2 obč. zák.; § 66 odst. 3 obch. zák.

Volní vyspělost – schopnost nezletilého ovládat své jednání; jedno z kritérií (omezené) svéprávnosti↑ nezletilého; nezletilý je způsobilý pouze k takovému právnímu jednání↑, které je svou povahou přiměřené rozumové a volní vyspělosti nezletilých jeho věku – § 31 o. z.; § 9 obč. zák.

Vstup do likvidace – právní skutečnost spojená zásadně se zrušením právnické osoby↑ představující počátek její likvidace↑; právnická osoba↑ vstupuje do likvidace zásadně dnem, kdy je zrušena, nebo prohlášena za neplatnou; účelem likvidace je vypořádat majetek↑ zrušené právnické osoby (likvidační podstatu↑), vyrovnat dluhy↑ jejím věřitelům↑, případně podle zákona↑ naložit s likvidačním zůstatkem↑ – § 173, § 187 a násl. o. z.; § 549 odst. 1 z. o. k.; § 38g, 68, § 70 odst. 2 obch. zák.

Vůle – vnitřní psychická schopnost člověka rozhodnout se pro realizaci vytčeného cíle a k volbě činnosti či výběru prostředků nutných k jeho uskutečnění; charakteristickým rysem vůle je zvažování překážek vnitřních (hodnotová auto-limitace) i vnějších (faktické a kulturní limity) a jejich následné překonávání – § 551 o. z.; § 277 odst. 1 z. o. k.; např. § 35, 41a, § 43a odst. 1, § 177 odst. 1, § 430 obč. zák.; § 409 odst. 2 obch. zák.

Vůle svobodná – kvalita vyjadřující požadavek, aby záměr jednajícího vyvolat projevem právní následky↑ vycházel pouze z jeho vnitřního rozumového procesu zvážení vnitřních a vnějších překážek bránících realizaci vytčeného cíle bez přímého ovlivnění způsobeného zásahem z vnějšího světa (např. fyzické násilí, pohrůžka, tíseň↑ apod.); v případě absence svobody vůle↑ chybí u jednajícího vnitřní proces rozhodnutí, což má za následek nicotnost právního jednání↑ – § 554 o. z.

Vůle určitá – kvalita vyjadřující požadavek, aby záměr jednajícího směřoval k vyvolání dostatečně specifikovaného a nedílného okruhu právních následků↑, vůči nimž může jednající korektně zvážit potenciální vnitřní a vnější překážky bránící realizaci záměru a rizika při jejich překonávání; v případě absence určitosti vůle↑ chybí u jednajícího vědomost↑ o rozsahu právních následků, což zakládá nicotnost právního jednání↑ – § 554 o. z.

Vůle vážná – kvalita vyjadřující požadavek, aby záměr jednajícího vyvolat následným projevem zamýšlené právní následky↑ byl skutečný; v případě absence vážnosti vůle↑ chybí u jednajícího záměr být vnějším projevem vázán nebo vůbec vyvolat právní následky, což vyvolává nicotnost právního jednání↑ – § 552, 554 o. z.

Výbavička – součást odůvodněných potřeb dítěte↑; typicky postýlka, oblečení, kočárek apod.; nespadá pod náklady↑ neprovdané matky spojené s těhotenstvím a porodem – § 915 a násl. o. z.

Výbor – statutární orgán↑ společenství vlastníků↑, neurčí-li stanovy↑, že jím je předseda společenství vlastníků. Do působnosti statutárního orgánu spadá zejména svolání shromáždění↑ k zasedání tak, aby se konalo nejméně jedenkrát do roka, příp. z podnětu vlastníků jednotek↑; působnost výboru nelze naopak založit ve věcech, jež zákon↑ vyhrazuje do působnosti shromáždění – § 1205, 1207, 1208 o. z.; § 9 zák. o vlastnictví bytů

Výbor spolku – statutární orgán↑ spolku↑, má-li být dle stanov↑ kolektivním orgánem – § 244 o. z.

Vydání cenného papíru – nabytí cenného papíru↑ prvním nabyvatelem – § 520 odst. 1 o. z.; § 5 odst. 1 zák. o cenných papírech

Vydědění – vyloučení nepominutelného dědice↑ z okruhu dědiců v důsledku právního jednání↑ zůstavitele↑; osoba může být vyděděna pouze z důvodů taxativně vypočtených v zákoně↑, uvedení důvodu vydědění v právním jednání zůstavitele se však nevyžaduje – § 1492, § 1646 a násl. o. z.; § 469a a násl., § 479 obč. zák.

Vydlužitel – strana smlouvy o zápůjčce↑, která přijímá zápůjčku↑ a zavazuje se ji po čase vrátit – § 2390 a násl. o. z.

Vydržení – originární (neodvozený) způsob nabytí vlastnického práva↑ k věci↑ její poctivou držbou↑ po určenou dobu↑; pro vydržení movité věci je stanovena podmínka nepřerušené držby po dobu tří let, pro vydržení nemovité věci je stanovena podmínka nepřerušené držby po dobu deseti let, a to včetně poctivé držby případného právního předchůdce držitele↑ (tzv. řádné vydržení). Uplyne-li však doba dvojnásobně dlouhá, než jaké by bylo jinak zapotřebí, vydrží držitel vlastnické právo, i když neprokáže právní důvod, na kterém se jeho držba↑ zakládala, ledaže se mu prokáže nepoctivý úmysl↑ (tzv. mimořádné vydržení) – § 1089 a násl. o. z.; § 134 obč. zák.

Vyhlašovatel (soutěže) – fyzická nebo právnická osoba↑ vyhlašující veřejnou soutěž↑ o nejvhodnější nabídku↑ – § 1772, 1773 o. z.

Výhoda – viz právní výhoda↑

Výhrada soupisu – tzv. beneficium inventarii, jednostranné právní jednání↑ dědice↑, jímž se projevuje vůle↑ sepsat (vytvořit seznam↑) a provést ocenění majetku↑ zahrnutého do pozůstalosti↑; uplatnění výhrady soupisu limituje odpovědnost dědice za dluhy↑ zůstavitele↑, a to do výše odpovídající hodnotě nabytého majetku z pozůstalosti – § 1674 a násl., § 1685, 1706 a násl. o. z.

Výhrada stroje – výjimka ze zásady superficies solo cedit, podle níž se veškeré stavby↑ a jiná zařízení stávají součástí pozemku↑; výhrada stroje umožňuje oddělené vlastnictví stroje↑ od vlastnictví nemovitosti, na níž je stroj umístěn (nestává se součástí nemovitosti), pro vyvolání účinků je nezbytný zápis takové výhrady do veřejného seznamu↑ – § 508 odst. 1 o. z.

Výhrada vyčerpání zásob – vedlejší podmínka obsažená v nabídce↑, která zbavuje podnikatele↑ povinnosti dodat zboží↑ za určenou cenu↑ v rámci jeho podnikatelské činnosti↑ v případě, že nabízené zboží bude již poskytnuto jiným zájemcům; domněnka výhrady vyčerpání zásob je stanovena pro nabídku formou reklamy↑, katalogu nebo vystavením zboží – § 1732 odst. 2 o. z.

Výhrada ztráty schopnosti podnikatele plnit – vedlejší podmínka↑ obsažená v nabídce↑, která zbavuje povinnosti podnikatele↑ poskytnout službu za určenou cenu↑ v rámci své podnikatelské činnosti↑ v případě, že nabízená služba↑ bude poptávána v takové míře, že bude dle objektivních měřítek vylučovat možnost podnikatele poskytovat službu dalšímu zájemci – § 1732 odst. 2 o. z.

Výhružka – viz hrozba↑

Výchova dítěte – neurčitý pojem, který není zákonem↑ explicitně definován; je proto nutno jej interpretovat s přihlédnutím ke specifikům konkrétní situace; obecně, tedy v nejširším smyslu představuje rozhodování o záležitostech dítěte↑, v nejužším smyslu je vyjádřením osobní péče o dítě↑; účelem výchovy je zajištění řádného tělesného, citového, rozumového i mravního vývoje; rozhodující úlohu ve výchově dítěte mají rodiče – § 880 a násl. o. z.; § 1 odst. 2, § 31 a násl., § 63 odst. 1 zák. o rodině

Výchovné opatření – oprávnění (resp. úkon) soudu a orgánu sociálně-právní ochrany dětí↑ v případech, kdy se dítě↑ ocitne ve stavu nedostatku řádné péče (bez ohledu na to, zda tu je či není osoba↑, která má právo o něj pečovat) anebo je-li jeho život, normální vývoj či jiný důležitý zájem↑ vážně ohrožen nebo narušen, přiměřeným způsobem postihnout dítě nebo osoby, které o dítě pečují či naopak ohrožují jeho výchovu; jedná se např. o napomenutí, stanovení dohledu nebo uložení omezení – § 924 o. z.; § 10 odst. 3, § 13 odst. 1 zák. o sociálně-právní ochraně dětí

Výchylka finančního trhu – změna v ceně↑ předmětu obchodu nezávislá na vůli↑ účastníků soukromoprávních poměrů, vyvolaná finančně-tržními mechanismy (střetem nabídky a poptávky), ať již v rámci organizovaného trhu nebo mimo něj – § 1837 písm. b) o. z.; § 53 odst. 8 obč. zák.

Vyjasnění projevu vůle – odstranění vady projevu vůle↑ spočívající v jeho nesrozumitelnosti či neurčitosti formou dosažení konsenzu vzájemně jednajících subjektů; o vyjasnění projevu vůle se nejedná v případě obsahové neslučitelnosti s původním vadným projevem (jedná se o nové právní jednání↑); vyjasnění projevu vůle logicky vylučuje odstranění téže vady výkladem právního jednání↑ – § 553 odst. 2 o. z.

Výkaz – záznam obsahující informaci o soudem rozdělované pozůstalosti↑, ceně↑ předmětů a dědicích↑, resp. jejich dědických podílů↑ – § 1700 odst. 1 o. z.

Výklad právního jednání – souhrn metod sloužících k analýze obsahu právních jednání↑ a k identifikaci konkrétních práv a povinností jednajících subjektů; základními metodami jsou výklad teleologický (zohledňující záměr jednajících), jazykový (sémantický – zohledňující význam použitých jazykových struktur v obsahu jednání), historický (zohledňující časové souvislosti předcházející jednání), systematický (zohledňující logické vazby s jinými relevantními prvky – např. jinými právními jednáními téhož jednajícího); občanský zákoník vychází z teorie vůle↑, podle níž obsah právního jednání utváří shodná vůle jeho účastníků, nikoliv projev vůle, který této shodné vůli neodpovídá – § 555 a násl. o. z.; § 35 obč. zák.; § 266 obch. zák.

Vykládací pravidla – ustálená označení (zkratky, doložky apod.), jejichž obsahem je určení práv a povinností smluvních stran; nutným předpokladem je skutečnost, že takové označení je v daném odvětví či při obdobných právních jednáních↑ v daném místě a čase obvykle užíváno, a je tudíž známé širšímu okruhu subjektů (typicky v mezinárodních obchodních vztazích) – § 1754 odst. 1 o. z.; § 274 obch. zák.

Vykonavatel závěti – zůstavitelem↑ povolaná osoba↑, která dbá o dodržení poslední vůle↑ zůstavitele (tj. zejména o splnění zůstavitelem uložených povinností a dodržení vůle zůstavitele ohledně určených dědických podílů↑ a odkazů↑); vykonavatel dbá rovněž o správu pozůstalosti↑, ledaže je povolán správce pozůstalosti↑ – § 1553 a násl., § 1632 o. z.

Výkonný umělec – fyzická osoba↑, která vytvořila umělecký výkon↑; jedná se zejména o herce, zpěváky, hudebníky, tanečníky, umělecké vedoucí těles (např. sbormistry, dirigenty nebo kapelníky), režiséry, recitátory apod. – § 2387 o. z.; § 67 odst. 2 autorského zákona

Vyloučení člena spolku – způsob zániku členství ve spolku↑; spolek může vyloučit svého člena, který závažně porušil povinnosti vyplývající z členství a ani po výzvě spolku v přiměřené době nezjednal nápravu; výzvy spolku ke zjednání nápravy není třeba, nemůže-li člen porušení povinnosti odčinit nebo způsobilo-li jeho jednání spolku zvlášť závažnou újmu↑; o vyloučení člena rozhoduje statutární orgán↑, neurčí-li stanovy↑ spolku jiný orgán – § 239, 240 o. z.

Vyloučení dědice – právní jednání↑, kterým zůstavitel↑ projevuje vůli↑, aby určený subjekt, který by se jinak mohl stát dědicem↑, nenabyl pozůstalost↑ nebo její část; vyloučen může být z povahy věci pouze dědic, který není dědicem nepominutelným↑, neboť pro skupinu nepominutelných dědiců se uplatní zvláštní úprava vydědění↑ – § 1649 odst. 2 o. z.

Výměnek – 1. právní poměr založený smlouvou o výměnku↑, kterou si vlastník nemovité věci↑ vymiňuje v souvislosti s jejím převodem pro sebe nebo pro třetí osobu požitky, úkony nebo práva sloužící k zaopatření na dobu života nebo na dobu určitou a nabyvatel nemovité věci se zavazuje zaopatření poskytnout – § 2707 a násl. o. z.; 2. v užším smyslu souhrn subjektivních oprávnění výměnkáře↑, která jsou jako celek nezcizitelná a neděditelná (výměnkář může postoupit jen své právo na dospělou dávku, pokud z její povahy plyne, že může být předmětem právního obchodu), na něž se případně dle obsahu smlouvy o výměnku použijí také ustanovení o služebnosti bytu↑, nebo o důchodu↑ – § 2707 odst. 2 o. z.

Výměnkář – strana smlouvy o výměnku↑, která si při převodu nemovité věci vymiňuje právo na výměnek↑, tj. požitky, úkony nebo práva sloužící k zaopatření na dobu života nebo na dobu určitou (zejména v podobě bezplatného užívání bytu↑ nebo poskytování důchodu↑), a to ve svůj prospěch nebo ve prospěch určené třetí osoby – § 2707 a násl. o. z.

Výnos – veškeré hodnoty (peněžní částky, materiální plnění↑), které ekonomický subjekt získal za určité období z veškerých svých činností (provozní výnosy – např. tržby za prodej zboží↑, finanční výnosy – např. dividendy z akcií, úroky↑ z bankovních vkladů, mimořádné výnosy např. z prodeje majetku↑); antonymum k pojmu náklady↑; rozdíl mezi výnosy a náklady představuje hospodářský výsledek činnosti daného subjektu (zisk↑ nebo ztráta) – § 1432 o. z.; § 673, 674 obč. zák.

Výnosy pohyblivé – míra zhodnocení prostředků investovaných ekonomickým subjektem, která není v době vynaložení investice↑ nezměnitelně určena, ale je závislá na dalších okolnostech nastalých v průběhu doby investice (např. výše dividendy akcií) – § 1432 o. z.

Výprosa – precarium, právní poměr mezi půjčitelem↑ a výprosníkem↑, při kterém půjčitel přenechává výprosníkovi bezúplatně věc↑ k užívání↑ bez ujednání doby↑ či účelu užívání; institut podobný výpůjčce↑, od níž se však odlišuje tím, že není předem dohodnuta doba↑ ani účel bezplatného vypůjčení věci; důsledkem je, že půjčitel se může na výprosníkovi domáhat vrácení předmětné věci prakticky kdykoliv – § 2189 a násl. o. z.

Výprosník – osoba účastna právního poměru výprosy↑, která přijímá věc↑ do (bezúplatného) užívání↑ bez současného určení doby, po niž má být věc užívána, a účelu, za kterým má být věc užívána – § 2189 a násl. o. z.

Vypůjčitel – strana smlouvy o výpůjčce↑, která přijímá nezuživatelnou věc↑ (srov. věc zuživatelná↑) do dočasného užívání↑ – § 2189 a násl. o. z.; § 569 a násl. obč. zák.

Výpůjčka – právní poměr založený smlouvou o výpůjčce↑ – § 2193 a násl. o. z.; § 659 a násl. obč. zák.

Vypuzení z držby – svémocné zbavení možnosti vykonávat držbu↑; v případě držby práv pak odepření doposud poskytovaného plnění↑ druhou stranou, zabránění výkonu práva nebo upuštění od povinnosti zdržet se nějakého konání↑ – § 1007 o. z.

Výroční zpráva – souhrnný účetní záznam obsahující finanční i nefinanční informace o ekonomickém subjektu za uplynulé účetní období; jejím účelem je podat ucelenou informaci o výkonnosti, činnosti a stávajícím hospodářském postavení daného subjektu; výroční zpráva obsahuje též účetní závěrku↑, zprávu o auditu a další dokumenty vyžadované zákonem↑ – např. § 358, 416 o. z.; § 21 zák. o účetnictví

Vysoce pravděpodobné uzavření smlouvy – takový souhrn okolností v rámci procesu uzavírání smlouvy↑, který je dle obvyklého chodu společenského života způsobilý založit u osoby↑ důvodné očekávání↑, že budoucí dosažení smluvního konsenzu a vznik smlouvy↑ jsou jisté; dospějí-li strany při uzavírání smlouvy tak daleko, že se uzavření smlouvy jeví jako vysoce pravděpodobné, strana, která jednání o uzavření smlouvy ukončí, aniž pro to má spravedlivý důvod, koná nepoctivě a může odpovídat za škodu↑ dle koncepce tzv. předsmluvní odpovědnosti – § 1729 o. z.

Výstavce akreditivu – strana smlouvy o otevření akreditivu↑, která se zavazuje vůči příkazci↑ vystavit na jeho žádost a účet ve prospěch třetí osoby (oprávněného) akreditiv↑, a přijímá za to odměnu – § 2682 a násl. o. z.

Výše obvyklá – hodnota věci↑ nebo plnění↑ vyjádřená v penězích, tj. kvantitativně odpovídá ceně obvyklé↑ – § 1368 odst. 1, § 1792 odst. 1, § 2159 odst. 2, § 2217 odst. 1, § 2366 odst. 1, § 2657 o. z.; např. § 696 odst. 2 obč. zák.; § 634 odst. 1, § 734 obch. zák.

Vyšší moc – vis maior, zvláštní právní skutečnost spočívající v mimořádné, nepředvídatelné, neodvratitelné události vzniklé nezávisle na vůli↑ strany mající povinnost poskytnout plnění↑, jejímž následkem vzniká objektivně nepřekonatelná překážka↑ dočasného nebo trvalého rázu, která povinnému subjektu brání ve splnění této povinnosti – např. § 651, 1417, 1928, 2074, § 2535 odst. 2, § 2626 odst. 2, § 2925 odst. 1 o. z.; např. čl. I § 54, čl. II § 48 zák. směn. a šekového

Vyúčtovací povinnost – povinnost rodičů předložit svému dítěti↑, které nabylo plné svéprávnosti↑, vyúčtování ze správy jeho jmění↑; rodiče nemají vyúčtovací povinnost, pokud je dítě o vyúčtování nepožádá – § 902 o. z.

Vyúčtování správy jmění – informace ohledně změn týkajících se spravovaného jmění↑ podávané opatrovníkem↑ vykonávajícím správu daného jmění v určených termínech (zpravidla jednou ročně) opatrovanci↑, případně opatrovnické radě↑, byla-li zvolena – § 485 o. z.

Vyvolání nebezpečí záměny – skutková podstata nekalé soutěže↑; jednání soutěžitele↑, který užije jména osoby nebo zvláštního označení závodu užívaného již po právu jiným soutěžitelem, užije zvláštního označení závodu nebo zvláštního označení či úpravy výrobku, výkonu nebo obchodního materiálu závodu, které v zákaznických kruzích platí pro určitý závod za příznačné, stejně jako jednání, kterým je napodoben cizí výrobek, jeho obal nebo výkon, ledaže se jedná o napodobení v prvcích, které jsou již z povahy výrobku funkčně, technicky nebo esteticky předurčeny, a napodobitel učinil veškerá opatření, která lze na něm požadovat, aby nebezpečí záměny vyloučil nebo alespoň podstatně omezil, pokud jsou tato jednání způsobilá vyvolat nebezpečí záměny nebo klamnou představu o spojení se soutěžitelem, jeho závodem, pojmenováním, zvláštním označením nebo s výrobkem či výkonem jiného soutěžitele – § 2981 o. z.; § 47 obch. zák.

Výživné – projev principu vzájemné pomoci v rodinněprávních vztazích; předmět rodinněprávního vztahu odpovídající konkrétnímu plnění↑ vyplývajícímu z vyživovací povinnosti↑; dle zákonem↑ stanovené výše zahrnuje nejméně zajištění nutné výživy↑ pro oprávněný subjekt, který je odkázán na výživu jinou fyzickou osobou↑, nejvýše pak zajišťuje stejnou životní úroveň↑ subjektů rodinněprávních vztahů, typicky dětí↑ nebo manželů – § 910 a násl. o. z.; § 551, 581 obč. zák.; § 85 a násl. zák. o rodině

Výživné přiměřené – úroveň poskytovaného výživného↑; vedle zajištění nutné výživy↑ směřuje rovněž k zajištění dalších potřeb, např. hmotných nebo kulturních; svým rozsahem je menší než výživné slušné↑ nebo výživné zajišťující stejnou životní úroveň↑; typicky mezi rozvedenými manželi – § 760 a násl. o. z.; § 92 odst. 1 zák. o rodině

Výživné rozvedeného manžela – plnění↑ poskytované rozvedenému manželovi, který není schopen sám se živit↑, přičemž tato neschopnost má svůj původ v manželství↑ nebo v souvislosti s ním; lze přiznat pouze tehdy, lze-li to po bývalém manželovi spravedlivě požadovat – § 760 a násl. o. z.; § 92 a násl. zák. o rodině

Výživné sankční – plnění↑ poskytované rozvedenému manželovi zajišťující stejnou životní úroveň↑, jakou má bývalý manžel; lze přiznat manželovi, který převážně nezapříčinil rozvrat manželství↑ nebo s rozvodem nesouhlasil, a kterému byla rozvodem způsobena závažná újma↑; přiznává se nejdéle na dobu tří let od rozvodu manželství – § 762 o. z.; § 93 zák. o rodině

Výživné slušné – úroveň výživného↑ poskytovaného dětmi↑ vůči svým rodičům; vedle zajištění nutné výživy↑ směřuje rovněž k zajištění dalších potřeb, např. hmotných (bydlení) nebo kulturních; svým rozsahem je větší než výživné přiměřené↑, avšak menší než výživné zajišťující stejnou životní úroveň↑ – § 915 odst. 2 o. z.; § 87 odst. 1 zák. o rodině

Vyživovací povinnost – povinnost subjektu rodinněprávního vztahu plnit výživné↑ jinému – § 910 a násl. o. z.; § 11 odst. 2, § 395 odst. 3 insolvenčního zákona; § 85 a násl. zák. o rodině

Vzájemnost (v soutěžním právu) – též reciprocita, označuje vztah orgánů nejméně dvou států, kdy orgány jednoho státu přiznávají státním příslušníkům druhého státu stejné postavení jako státním příslušníkům tohoto státu; naopak porušení vzájemnosti zakládá oprávnění státu přiznávat státním příslušníkům jiného státu rozdílné postavení – § 2974 o. z.; § 26 z. m. p. s.; § 32 z. m. p. s. p.

Vzdání se dědictví – jednostranné právní jednání↑, kterým dědic↑ po smrti↑ zůstavitele↑ projevuje vůli↑, aby dědictví↑ připadlo namísto jeho osoby jinému dědici; účinnost vzdání se dědictví je však podmíněna souhlasem dědice, který má takové dědictví nabýt – § 1490 o. z.

Vznik právnické osoby – právní skutečnost, určující počátek existence právnické osoby↑ jako subjektu práva (právní osobnosti↑); právnická osoba zásadně vzniká dnem jejího zápisu do veřejného rejstříku↑, jde-li o právnickou osobu zřízenou zákonem↑, vzniká účinností zákona, není-li stanoveno jinak – § 118, § 126 a násl. o. z.; § 19 odst. 2 obč. zák.; § 62 obch. zák.

Vznik registrovaného partnerství – právní skutečnost, jejímž následkem je založení (rodinně)právního vztahu mezi osobami stejného pohlaví; dochází k němu projevem vůle↑ dvou osob stejného pohlaví činěným formou souhlasného svobodného a úplného prohlášení o tom, že spolu vstupují do partnerství; prohlášení se činí osobně před matričním úřadem↑ v kraji, který je podle místa trvalého pobytu alespoň jedné z osob vstupujících do partnerství příslušný k přijetí prohlášení; prohlášení se činí před matrikářem, a to na základě otázky, položené osobám vstupujícím do partnerství, zda chtějí spolu vstoupit do partnerství – § 22, 29, 71, 674, 685, 763, 885 o. z.; § 2 a násl. zák. o registr. partnerství

Vzorové poučení o možnosti odstoupit od smlouvy – souhrn obsahových náležitostí stanovený prováděcím předpisem; způsob, jakým může podnikatel↑ sdělit spotřebiteli↑ zákonem↑ stanovené údaje, které mu musí sdělit v dostatečném předstihu před uzavřením smlouvy↑ nebo před tím, než spotřebitel učiní závaznou nabídku↑ – § 1820 o. z.

Z

Zadostiučinění – označení pro odčinění (satisfakci) nemajetkové újmy↑; pojem zadostiučinění vyjadřuje (oproti běžné náhradě škody↑) upřednostnění satisfakční funkce, která je posílena právě tím, že nemajetková újma↑ zasahuje jiné než majetkové hodnoty, a proto ji nelze reálně kompenzovat. Proto zadostiučinění musí být poskytnuto v penězích jen tehdy, nezajistí-li jeho jiný způsob skutečné a dostatečně účinné odčinění způsobené újmy. Způsob a výše přiměřeného zadostiučinění musí být určeny tak, aby byly odčiněny i okolnosti zvláštního zřetele hodné (tj. zejména úmyslné způsobení újmy, zvláště pak způsobení újmy s použitím lsti↑, pohrůžky, zneužitím závislosti poškozeného na škůdci↑, násobením účinků zásahu jeho uváděním ve veřejnou známost nebo v důsledku diskriminace poškozeného se zřetelem na jeho pohlaví, zdravotní stav, etnický původ, víru nebo i jiné obdobně závažné důvody) – § 261, 2894 odst. 1, § 2951 odst. 2, § 2957, 2988 o. z.; § 13, § 19b odst. 2 obč. zák.; § 12, 53, 54, § 131 odst. 4 obch. zák.

Zahajovací rozvaha – rozvaha sestavovaná účetní jednotkou ke dni, kdy nastala některá z významných právních skutečností uvedených v § 17 odst. 1 zák. č. 563/1991 Sb., o účetnictví (s výjimkou prvního dne nového účetního období) – např. vznik povinnosti vést účetnictví, vstup do likvidace↑, den, kdy nastaly účinky prohlášení konkursu↑, aj. – § 176 odst. 2, § 199 odst. 1 o. z.; § 17 odst. 1, § 19 odst. 1 zák. o účetnictví

Zahraniční osoba – fyzická osoba↑ s bydlištěm↑ nebo právnická osoba↑ se sídlem↑ mimo území České republiky; jiná než fyzická zahraniční osoba – má-li způsobilost nabývat práva a zavazovat se k povinnostem podle právního řádu, podle něhož byla založena – ji má rovněž v oblasti českého právního řádu; právním řádem, podle něhož byla tato osoba založena, se řídí i její vnitřní právní poměry a ručení jejích členů nebo společníků za její dluhy↑; zahraniční osoby účastnící se v České republice hospodářské soutěže jsou postaveny v rámci ochrany proti nekalé soutěži↑ naroveň českým osobám↑ (srov. též česká osoba) – § 2974, 3024 o. z.; § 21 a násl. obch. zák.

Zájem – jakákoliv materiální (majetková) či imateriální (abstraktní) hodnota náležející individuu, která je chráněna právem (např. život, zdraví, vzdělání, věc↑, oprávnění, ale též závazek nebo povinnost, jejíž splnění individuum sleduje); v širším slova smyslu též jakákoliv potřeba individua, jejíž uspokojení je v právních poměrech sledováno (detailně srov. též zájem dítěte↑, zájem věřitele↑ nebo pojistný zájem↑) – např. § 35 odst. 2, § 39 odst. 2, § 51, 63, 90, 504, § 692 odst. 2, § 728, 1464, 1980, 2451, 2475 o. z.; § 518 obč. zák.; § 25 a násl., § 52 obch. zák.

Zájem dítěte – srov. blaho dítěte↑; základní princip rodinného práva; neurčitý explicitně nedefinovaný právní pojem, který je nutno interpretovat s ohledem na specifika konkrétní situace; převážně vyjadřuje požadavek na zajištění řádné výchovy a výživy dítěte, zejména na řádný tělesný, rozumový, citový a mravní vývoj – § 679, 755, 784, 792, 793, § 794 a násl., § 855 a násl., § 928 a násl. o. z.; § 705 odst. 3 obč. zák.; např. § 24 odst. 2, § 45, § 62 odst. 1, § 79, 83 zák. o rodině

Zájem hodný právní ochrany – kvalifikovaný zájem↑; natolik významná materiální (majetková) či imateriální (abstraktní) hodnota, že její nezohlednění v právních poměrech je způsobilé přivodit závažnou újmu↑; existence zájmu hodného právní ochrany je materiální podmínkou pro přístup k soudu či jiným mechanismům ochrany práv (v tomto smyslu se hovoří o zájmu hodném právní ochrany i v souvislosti s pojistným zájmem↑) – § 209 odst. 1, § 236 odst. 2, § 258, 1761 o. z.; § 91 z. ř. s.; § 131 odst. 10 obch. zák.

Zájem věřitele – směřování vůle↑ věřitele↑ při přijetí plnění↑, kdy přijímané plnění majetkové povahy↑ musí uspokojovat jeho potřebu (tato nemusí mít pouze majetkový charakter); neurčitý, explicitně nedefinovaný právní pojem, který je nutno interpretovat s ohledem na specifika konkrétní situace – § 1722 o. z.; § 518 obč. zák.; § 349 odst. 3 obch. zák.

Zájemce – 1. strana smlouvy o zprostředkování↑, která pověřuje zprostředkovatele↑ zprostředkováním uzavření určité smlouvy s třetí osobou, a zavazuje se zaplatit odměnu (provizi↑) – § 2445 a násl. o. z.; § 774, 777 obč. zák.; § 642 a násl. obch. zák.; 2. osoba, která projevila vůli↑ uzavřít smlouvu nebo jiným způsobem vstoupit do právního poměru (zájemce o založení spolku↑, o pěstounskou péči, o nabytí nové jednotky, o pojištění↑ apod.) – např. § 222, 963, 172, 2760 o. z.

Zájezd – 1. v širším smyslu zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o zájezdu↑ – § 2521 a násl. o. z.; § 852a a násl. obč. zák.; směrnice 90/314/EHS; 2. v užším smyslu předem připravený soubor služeb↑ cestovního ruchu; v tomto směru se zájezdem chápe ucelený soubor služeb poskytovaných na místě nebo i více místech, které zaručují uspokojení základních lidských potřeb (zejména ubytování, stravování atd.), a to i prostřednictvím třetích osob tak, aby zákazník↑ nemusel vstupovat s těmito osobami samostatně do procesu uzavírání smluv↑. Dle zvláštního zákona↑ se zájezdem rozumí kombinace alespoň dvou služeb cestovního ruchu poskytovaných spotřebitelům↑, jimiž jsou doprava, ubytování a jiné služby cestovního ruchu, pokud tvoří významnou část poskytovaných služeb nebo jejichž cena↑ tvoří alespoň 20 % souhrnné ceny – § 2521 odst. 1 o. z.; § 1 zák. č. 159/1999 Sb.

Zákaz bezohlednosti – právem aprobovaný společenský příkaz (imperativ) chovat se při výkonu práv a povinností vyplývajících ze soukromoprávních poměrů takovým způsobem, aby bezdůvodně nebo nad míru nezbytně nutnou nebyla dotčena lidská práva a svobody jako hodnoty vymezující lidského jedince jako subjekt (a nikoliv objekt) práva; takovými hodnotami se rozumí zejména jméno↑, fyzická a duševní integrita, čest, důstojnost, soukromí a další osobnostní práva (srov. též ohledy slušnosti↑) – § 2 odst. 3 o. z.; § 16 odst. 2 tr. zákoníku

Zákaz krutosti – interpretační zásada norem soukromého práva↑ (projev individualizace práva); vyjadřuje požadavek, aby případný zásah do pasivní sféry subjektu práva jako adresáta povinného podvolit se zákonné normě (např. uložení povinnosti) nepřekračoval společensky a kulturně akceptovatelnou mez – § 2 odst. 3 o. z.

Zakázaná konkurenční doložka – zakázaná smluvní ujednání mezi soutěžiteli↑ omezující hospodářskou soutěž↑ na tzv. relevantním trhu; aby byla konkurenční doložka platně sjednána, musí v ní být vždy sjednáno území, okruh činnosti a okruh osob↑, kterých se zákaz týká; podmínkou platnosti je rovněž omezení trvání konkurence na maximální dobu pěti let, ujednání na dobu delší nebo na dobu neurčitou je zakázané, a pro tento případ platí, že byla sjednána lhůta↑ pětiletá; zakázaná je rovněž doložka nepřiměřeně omezující zavázanou stranu, tzn. více, než vyžaduje ochrana strany oprávněné s tím, že soudu se dává pravomoc omezit, zrušit nebo prohlásit takovouto konkurenční doložku za neplatnou – § 2975 o. z.; § 2 odst. 2 zák. o ochraně hosp. soutěže; § 672a obch. zák.

Zákazník – 1. osoba, s níž obchodní zástupce↑ uzavírá jménem zastoupeného↑ a na jeho účet obchody; v užším smyslu se pak jedná o tuto osobu, pokud je u ní z hlediska trhu dán předpoklad, že si v budoucnu objedná u zastoupeného další zboží↑ či služby↑ (uzavře další obchody) – § 2514 odst. 1 o. z.; 2. strana smlouvy o zájezdu↑, která je oprávněna využívat předem připravený soubor služeb cestovního ruchu (srov. též zájezd↑), a zavazuje se za to zaplatit souhrnnou cenu↑ – § 2521 a násl. o. z.; § 852a a násl. obč. zák.

Zakládací listina – zakladatelské právní jednání↑, jehož účelem je založení určité právnické osoby↑ (např. nadace↑); zakládací listinou zakládá právnickou osobu zpravidla jeden zakladatel (je-li zakladatelů vice, jde o smlouvu↑); nadaci může zakládací listinou založit i více zakladatelů, tito se však podle zákonné fikce považují za jediného zakladatele a v záležitostech nadace musí jednat jednomyslně – § 309, 310 o. z.

Zakladatelská listina – zakladatelské právní jednání↑ učiněné jediným zakladatelem – § 125 odst. 2 o. z.; § 19 odst. 1 obč. zák.; § 57 odst. 3 obch. zák.

Zakladatelské právní jednání – projev vůle↑ soukromoprávního subjektu – zakladatele právnické osoby, jehož obsahem je založení právnické osoby↑, určení jejích identifikačních údajů a dalších základních znaků, které tuto právnickou osobu charakterizují; dle počtu zakladatelů jde buď o smlouvu↑, nebo o zakládací (zřizovací) listinu↑; např. § 123, § 136 odst. 2, § 151 odst. 1, § 158, 163, § 164 odst. 2 o. z.

Základní členské právo – hlavní práva člena vůči právnické osobě↑ (např. spolku↑), jež jsou spojena s jeho členstvím (např. právo hlasovat na členské schůzi↑, právo na informace, atd.); poruší-li spolek základní členské právo člena zásadním způsobem, má člen právo na přiměřené zadostiučinění↑ – např. § 261 o. z.

Zákon – zákonem se rozumí ústavní zákony tvořící ústavní pořádek České republiky, zákony (zákonná opatření); za zákon je dále nutné považovat i normy obsažené ve vyhlášených mezinárodních smlouvách, k jejichž ratifikaci dal souhlas Parlament České republiky a jimiž je Česká republika vázána, jakož i další závazné akty mezinárodních organizací nebo institucí, na něž byly mezinárodní smlouvou přeneseny pravomoci orgánů České republiky (zejména nařízení, popř. i směrnice ve smyslu práva Evropské unie); zákonem naopak nejsou podzákonné normy (vyhlášky, nařízení apod.), a to ani za situace, kdy vypočtené právní předpisy provádí – čl. 10, 10a Ústavy; § 545, 547 o. z.; § 2, § 853 obč. zák.

Zákonný zástupce – osoba↑ oprávněná na základě zákona↑ zastupovat při právním jednání↑ právnickou osobu↑, nebo fyzickou osobu↑, která není plně svéprávná↑ – § 32 a násl. o. z.; § 458 a násl. o. z.; § 26 a násl. obč. zák.

Záležitosti rodiny – základní otázky týkající se každodenního života členů rodiny↑, zejména rodinné domácnosti↑; rovněž otázky týkající se dlouhodobého fungování rodiny a zejména rodinné domácnosti; typicky volba umístění a formy bydlení, hospodaření s peněžními prostředky apod. – § 692 až 697 o. z.; § 20, 21 zák. o rodině

Záloha – dle právní domněnky plnění↑ poskytnuté jednou stranou vůči druhé před uzavřením smlouvy↑ (srov. též závdavek↑) – § 1807 o. z.; § 498 obč. zák.

Založení právnické osoby – ustavení právnické osoby↑ právním jednáním↑ soukromoprávního subjektu (zakladatelským právním jednáním↑) – § 122, 123 o. z.; § 19 odst. 1 obč. zák.; § 57 obch. zák.

Záměrné splnění podmínky neoprávněným – úmyslné vyvolání skutečnosti, na níž se činí závislé účinky právního jednání↑, osobou, která má z takových účinků prospěch a není k takovému chování oprávněna; záměrné splnění podmínky neoprávněným má za následek, že k takovému splnění podmínky se nepřihlíží a účinnost právního jednání zůstává nadále podmíněna – § 549 odst. 1 o. z.; § 36 odst. 4 obč. zák.

Záměrné zmaření podmínky neoprávněným – úmyslné vyvolání překážky bránící tomu, aby nastala skutečnost, na níž se činí závislé účinky právního jednání↑, osobou, která má z takové překážky prospěch a není k takovému chování oprávněna; záměrné zmaření podmínky↑ neoprávněným má za následek, že účinky právního jednání se stanou nepodmíněnými – § 549 odst. 2 o. z.; § 36 odst. 3 obč. zák.

Zánik manželství – skončení trvání manželství↑; manželství zaniká smrtí↑ jednoho z manželů, změnou pohlaví nebo rozvodem↑ – § 754 a násl. o. z.; § 149 odst. 1 obč. zák.; § 22 a násl. zák. o rodině

Zánik právnické osoby – právní skutečnost představující konec existence právnické osoby↑ jako subjektu práv a povinností; právnická osoba zapsaná do veřejného rejstříku↑ zaniká dnem jejího výmazu z tohoto rejstříku; právnická osoba, která nepodléhá zápisu do veřejného rejstříku, zaniká skončením její likvidace↑ – § 185, 186 o. z.; § 20a odst. 2 obč. zák.; § 68 obch. zák.

Zápis – písemná podoba návrhu o ujednání o hlavních bodech smlouvy↑ podepsaná stranami (též punktace, pactum preparatorium); považují-li strany smlouvu za uzavřenou, ač si ve skutečnosti neujednaly náležitost↑, již měly ve smlouvě ujednat, hledí se na projev jejich vůle↑ jako na uzavřenou smlouvu, lze-li, zvláště s přihlédnutím k jejich následnému chování, rozumně předpokládat, že by smlouvu uzavřely i bez ujednání této náležitosti. Dala-li však některá ze stran již při uzavírání smlouvy↑ najevo, že dosažení shody o určité náležitosti je předpokladem uzavření smlouvy, má se za to, že smlouva↑ uzavřena nebyla; tehdy ujednání o ostatních náležitostech strany nezavazuje, ani byl-li o nich vyhotoven zápis – § 1726 o. z.

Započtení na povinný díl – též kolace, způsob majetkového vypořádání povinného dílu↑ (nebo jeho části) jako zákonem↑ garantovaného práva nepominutelného dědice↑ na pozůstalost↑ či její část, kdy se od stanoveného rozsahu povinného dílu odečítá hodnota plnění↑ poskytnutých zůstavitelem za jeho života právě ve prospěch příslušného nepominutelného dědice – § 1660, 1661 o. z.; § 484 obč. zák.

Zapsané sídlo – viz sídlo zapsané↑

Zapsaný spolek – viz spolek zapsaný↑

Zapsaný údaj – informace, která byla zaznamenána (zapsána) do veřejného rejstříku právnických osob↑ – § 121 odst. 2 o. z.; § 29 odst. 4, § 38 odst. 2 obch. zák.

Zapsaný ústav – ústav↑ zapsaný v příslušném veřejném rejstříku↑; zápisem do veřejného rejstříku ústav vzniká, název ústavu pak musí obsahovat slova „zapsaný ústav“, či zkratku „z. ú.“ – § 404 o. z.

Zapůjčitel – strana smlouvy o zápůjčce↑, která přenechává zápůjčku↑ vydlužiteli↑ k užití dle libosti – § 2390 a násl. o. z.

Zápůjčka – věc zastupitelná↑, kterou podle smlouvy o zápůjčce↑ přenechává zapůjčitel↑ vydlužiteli↑ – § 2391 o. z.

Zásady občanského zákoníku – souhrn normativních požadavků na občanský zákoník vycházející z obecně společensky přijímaných pravidel lidského chování v soukromoprávních vztazích – v této podobě tedy zásady občanského zákoníku představují přirozenoprávní normy vycházející z obecně společensky přijímaného ideálu spravedlnosti↑, které stojí před zákonem↑ (praeter legem), formulují účel občanského práva hmotného (dosažení společenského dobra v soukromoprávních vztazích mezi jednotlivci) a vymezují funkční vazby mezi občanskoprávními kategoriemi; mezi zásady občanského práva tak náleží zejména zásada rovnosti, zásada ochrany slabší smluvní strany↑ (popř. spotřebitele↑), zásada ochrany zájmu dítěte↑, zásada právní jistoty a ochrany dobré víry↑, zásada smluvní svobody (popř. autonomie vůle↑), zásada důvěry v závazkových vztazích, zásada ochrany vlastnictví↑, zásada ochrany práv třetích osob, zásada bdělosti (vigilantibus iura skripta sunt) a další – § 2 odst. 1, § 3 odst. 2, § 10 odst. 2 o. z.; § 53 odst. 3 obč. zák.

Zásady poctivého obchodního styku – souhrn normativních požadavků, podle nichž v obchodních vztazích nesmí žádná ze stran při prosazování svých zájmů překročit jejich meze, zejména nesmí zneužít práv vyplývajících ze zákona↑ anebo je vykonávat šikanozním způsobem, tj. primárně za účelem poškození druhého; porušení zásady poctivého obchodního styku je nutno posuzovat podle konkrétních okolností a podmínek jednotlivého případu s tím, že taková práva nejsou (úspěšně) vymahatelná, resp. soud nárok uplatněný v rozporu se zásadou poctivého obchodního styku nepřizná – § 1801 o. z.; § 265 obch. zák.

Zasedání orgánu – jednání orgánu právnické osoby↑, na němž jsou projednávány a rozhodovány otázky spadající do působnosti daného orgánu; okolnosti svolání zasedání orgánu a jeho průběh podrobně určují zejména stanovy↑ právnické osoby – např. § 249, 250, 255 o. z.; § 444 odst. 1, § 454 odst. 1 z. o. k.; § 66 odst. 1, § 66d odst. 4 obch. zák.

Zasílatel – strana smlouvy zasílatelské↑, která se zavazuje obstarat příkazci↑ vlastním jménem a na jeho účet přepravu zásilky z určitého místa do jiného určitého místa, případně i obstarat nebo provést úkony s přepravou související, a za tuto službu↑ přijímá odměnu – § 2471 a násl. o. z.

Zasílatelství – zkrácené označení pro právní poměr založený zasílatelskou smlouvou↑ – § 2471 a násl. o. z.

Zástava – každá obchodovatelná věc↑ nebo postupitelná pohledávka↑, z níž je zástavnímu věřiteli↑ umožněno uspokojit jeho pohledávku, nesplní-li dlužník↑ řádně a včas svůj dluh↑ – § 1310 o. z.; § 153 obč. zák.

Zástavce – osoba odlišná od dlužníka↑, která poskytuje zástavu↑, k níž má vlastnické právo↑, zástavnímu věřiteli↑ za účelem možného uspokojení jeho pohledávky↑, nesplní-li dlužník řádně a včas svůj dluh↑ – § 1315, 1317, 1318, 1322 o. z.; § 161, 162, 169 obč. zák.; § 117a obch. zák.

Zástavní list – dokument vydávaný na požádání zástavce↑ zástavním věřitelem↑, jemuž je zástava↑ v podobě movité věci↑ odevzdávána, v němž je zástava popsána tak, aby byla dostatečně odlišitelná od jiných věcí – § 1317 o. z.

Zastoupení – právní vztah mezi zástupcem↑ a zastoupeným↑ vzniklý na základě dohody, rozhodnutí soudu či ze zákona↑; zástupce právně jedná jménem zastoupeného a na jeho účet – § 436 a násl. o. z.; § 22 a násl. obč. zák.

Zastoupení dítěte – typicky součást rodičovské odpovědnosti↑, zástupce↑ však lze dítěti↑ ustanovit i soudním rozhodnutím; nezletilé dítě, které nenabylo plné svéprávnosti↑, může právně jednat pouze o těch záležitostech, ke kterým je dostatečně rozumově a volně vyspělé, v ostatních záležitostech jeho jménem a na jeho účet jedná zástupce; institut typický jak pro odvětví práva soukromého, tak i veřejného (soudní nebo správní řízení) – § 892 až 895, § 928 a násl. o. z.; § 36, 45c zák. o rodině

Zastoupení manželů – součást základních práv a povinností manželů; manžel má právo zastupovat svého manžela v jeho běžných záležitostech; toto právo však nemá tehdy, sdělí-li předem manžel, který má být zastoupen, tomu, s nímž jeho manžel má právně jednat nebo má v úmyslu↑ právně jednat, že se zastoupením↑ nesouhlasí, anebo zruší-li soud na návrh manžela zástupčí právo druhého manžela – § 696 o. z.; § 145 obč. zák.

Zastoupení smluvní – právní vztah vzniklý na základě dohody mezi zmocnitelem↑ a zmocněncem↑, jehož obsahem je právo zmocněnce zastupovat v ujednaném rozsahu zmocnitele – § 441 a násl. o. z.; § 31 a násl. obč. zák.

Zastoupený – 1. osoba↑, které na základě právního jednání↑ činěného zástupcem↑, jednajícího jménem zastoupeného↑, přímo vznikají práva a povinnosti – § 436 odst. 1 o. z.; § 22 odst. 1 obč. zák.; 2. strana smlouvy o obchodním zastoupení↑, která pověřuje obchodního zástupce↑ jako samostatného (nezávislého) podnikatele↑ k dlouhodobému vyvíjení činnosti směřující k uzavírání určitého druhu obchodů, a zavazuje se za to poskytnout obchodnímu zástupci úplatu (provizi↑) – § 2483 a násl. o. z.; § 652 a násl. obch. zák.

Zástupce – osoba↑ oprávněná na základě dohody, rozhodnutí soudu či ze zákona↑ právně jednat jménem jiného (zastoupeného↑) a na jeho účet – § 436 odst. 1 o. z.; § 22 odst. 1 obč. zák.

Zástupce právnické osoby – osoba↑ jednající za právnickou osobu↑ a na její účet; zástupcem právnické osoby je mimo jiné též její orgán (jeho člen) nebo zaměstnanec, zastupuje-li právnickou osobu v rozsahu obvyklém vzhledem ke svému zařazení nebo funkci – § 161 a násl. o. z.; § 46 z. o. k.

Zástupčí oprávnění – právo zástupce↑ právně jednat ve vymezených případech jménem zastoupeného↑ a na jeho účet (srov. též zastoupení manželů↑) – např. § 441 odst. 2 o. z.

Zastupování právnické osoby – způsob tvorby vůle↑ právnické osoby↑ a činění právních jednání↑, z nichž právnické osobě vznikají práva a povinnosti; pojetí právnických osob v občanském zákoníku vychází z tzv. teorie fikce, podle níž je právnická osoba↑ pouhá právní konstrukce vytvořená zákonodárcem, reálně neexistuje, a není proto schopná mít a vyjadřovat vlastní vůli; za právnickou osobu jedná její zástupce↑ – § 161 a násl. o. z.; § 46 z. o. k.

Zatížení – 1. oprávnění třetí osoby váznoucí na věci↑, které omezuje jejího vlastníka při jejím užívání↑ nebo v nakládání s ní (např. omezení vlastnického práva↑ právem ze zajišťovacího institutu, spoluvlastnickým, ze služebnosti↑, právem předkupním↑, právem stavby↑ apod.) – např. § 22 odst. 2, § 723 odst. 2, § 1153, 1227, 1252, 1375, § 1569 odst. 2, § 1611, 1761, 2128 o. z.; § 38j odst. 1, § 433 obch. zák.; 2. jedná se o kauzální následky výkonu oprávnění uživatele věci, které omezují ostatní uživatele (zatížení bytu↑ či domu) – § 2255 o. z.

Závazek – subjektivní povinnost dát (dare), konat (facere), nekonat (omittere) či strpět (pati) ve prospěch druhé osoby, která však není založena právním titulem (zákonem↑, právním jednáním↑) – § 1721 a násl. o. z.; § 488 a násl. obč. zák.

Závazek mravní – subjektivní povinnost dát (dare), konat (facere), nekonat (omittere) či strpět (pati) ve prospěch druhé osoby, která však není založena právním titulem (zákonem↑, právním jednáním↑), ale s ohledem na rodinné, příbuzenské, etnické, náboženské, místní anebo jiné společenské poměry se splnění takové povinnosti obecně očekává; mravní závazek není právně vymahatelný – § 591 písm. d) o. z.; § 100, § 845 odst. 1 obč. zák.

Závazek plnit společné a nerozdílné – též závazek solidární, subjektivní povinnost několika dlužníků↑ poskytnout věřiteli↑ celé plnění↑, a to i samostatně, takže věřitel může požadovat celé plnění nebo jeho libovolnou část na všech spoludlužnících, jen na některých, nebo na kterémkoli z nich; je-li k plnění zavázáno společně několik podnikatelů↑, má se za to, že jsou zavázáni společně a nerozdílně – § 1874, 1872 o. z.; např. § 423, § 438 odst. 1, § 511 odst. 1 obč. zák.; § 293, § 754 obch. zák.

Zavdavatel – smluvní strana poskytující při jednání o uzavření smlouvy↑ závdavek↑ – § 1808 o. z.

Závdavce – smluvní strana přijímající při jednání o uzavření smlouvy↑ závdavek↑ – § 1808 o. z.

Závdavek – arrha, symbolické plnění↑ poskytnuté na znamení↑ dohody při ujednání smlouvy↑; závdavek má funkci důkazní, kdy potvrzuje uzavření smlouvy a obrací důkazní břemeno vůči straně popírající uzavření smlouvy, dále funkci zajišťovací, neboť závdavek se dává jako jistota↑ splnění dluhu↑, a funkci sankční (penální), neboť nesplní-li zavdavatel↑ smlouvu, propadá závdavek závdavci↑, a naopak nesplní-li smlouvu závdavce, zatěžuje jej povinnost vydat straně, která zůstala smlouvě věrná, dvojnásobek hodnoty závdavku, to však pouze při porušení smlouvy z příčin na straně té které smluvní strany (zmaří-li se tedy splnění dluhu↑ vyšší mocí↑, nemůže sankce nastoupit) – § 1808 o. z.

Zavedená praxe stran – ustálené vzorce chování, jež se staly, jako navyklé stereotypy, obvyklými mezi konkrétními právními subjekty v konkrétním právním vztahu, a jejichž dodržování lze proto legitimně v takovém právním vztahu očekávat i bez potřeby jejich normování (ať již zákonnou či smluvní úpravou); zavedená praxe stran se může dotýkat obvyklé denní doby plnění↑, určení období předkládání vyúčtování, způsobu akceptace nabídky↑, času plnění, výše podílu tichého společníka; zavedená praxe stran není pramenem práva, a proto je předmětem dokazování (neuplatní se zásada iura novit curia) – § 545, 556, 602, 627, 1744, 1959a, 2373, 2751 o. z.; § 266 odst. 3, § 275 odst. 4, § 415 obch. zák.

Závěra pozůstalosti – opatření soudu zajišťující pozůstalost↑ formou omezení dispozice s pozůstalostí – § 1682 a násl. o. z.

Závěť – jednostranné odvolatelné právní jednání↑, kterým zůstavitel vyjadřuje vůli↑ určit pro případ své smrti↑ dědice↑ či okruh dědiců a stanovit rozsah jejich podílů na pozůstalosti↑ či její části – § 1476, 1491, § 1494 a násl. o. z.; § 461, § 476 a násl., § 484 obč. zák.

Zavinění – dílčí podmínka↑ odpovědnosti vyjadřující subjektivní (vnitřní psychický) vztah škůdce↑ k jeho vlastnímu protiprávnímu činu↑ (jednání) a jeho výsledku; založeno na vědomostní (intelektuální, rozeznávací) a volní (chtění a srozumění) složce s tím, že prostřednictvím kombinace těchto složek rozlišujeme různé formy a stupně zavinění – úmysl↑ (dolus) a nedbalost↑ (culpa); úmysl rozlišujeme dále jako úmysl přímý (dolus directus) a nepřímý, eventuální (dolus indirectus, eventualis); nedbalost se rozlišuje vědomá (culpa luxuria) a nevědomá (culpa negligentia); je-li vyžadováno zaviněné jednání škůdce, jde o odpovědnost subjektivní, které je spojeno s úmyslným porušením dobrých mravů↑ nebo s porušením povinnosti uložené zákonem↑; podmínka vzniku odpovědnosti za škodu↑, a to ve formě presumovaného zavinění z nedbalosti; domněnky rozlišeny na ty, které platí pro každého škůdce, a ty, které se uplatní pro jednání profesionálů; neuplatní se u zvláštních skutkových podstat vyžadujících zavinění z hrubé nedbalosti↑ nebo úmysl, u nichž bude důkazní břemeno ležet na poškozeném; škůdce se zprostí odpovědnosti nahradit újmu↑, prokáže-li, že ji nezavinil; bez ohledu na své zavinění je povinen škůdce nahradit škodu, stanoví-li tak zákon – jde o odpovědnost objektivní uplatňující se u porušení smluvní (kontraktní) povinnosti; srov. též hrubá nedbalost – § 2895, 2909, 2910, 2911, § 2912 odst. 1 a 2, § 2913, 2914, 2989 o. z.; např. § 440, 441, 522, § 614 odst. 3, § 726 obč. zák.; § 66 odst. 3 obch. zák.

Závislá práce – soustavná anebo opakovaná lidská činnost spočívající ve výkonech mimo rámec jednotlivého a uceleného úkolu, která je vykonávána ve vztahu nadřízenosti zaměstnavatele a podřízenosti zaměstnance, jménem zaměstnavatele, podle pokynů zaměstnavatele a zaměstnanec ji pro zaměstnavatele vykonává osobně – § 34 o. z.; § 2 zák. práce

Závod obchodní – viz obchodní závod↑

Závod odštěpný – pobočka↑ zapsaná do obchodního rejstříku; odštěpný závod je prostorově oddělený od závodu hlavního, současně je ve vztahu pouhé relativní hospodářské závislosti na hlavním závodu, kdy je oproti pobočce schopen samostatného běžného provozu – § 503 odst. 2 o. z.; § 7 odst. 1 obch. zák.

Zbavení rodičovské odpovědnosti – zásah státu do výkonu rodičovské odpovědnosti↑; důvodem je zneužívání rodičovské odpovědnosti nebo jejího výkonu, příp. její závažné zanedbávání, a zájem dítěte↑; typicky se jedná o páchání trestné činnosti vůči dítěti↑ nebo zneužívání dítěte k páchání této činnosti; zbavení je možné pouze soudním rozhodnutím – § 871 o. z.; § 44 odst. 3 zák. o rodině

Zboží – hmotný statek či jiná obchodovatelná hodnota, která je předmětem prodeje – např. § 1732, § 1811 a násl., § 2158 a násl. o. z.; § 612 a násl. obč. zák.; § 409 odst. 1 obch. zák.

Zboží běžné spotřeby – zboží↑, jehož účelové využití spočívá v uspokojení těch lidských potřeb a oprávněných zájmů, které dle obecných hledisek obvykle souvisí s chodem domácnosti↑ a dalším běžným chodem života (např. potraviny, nápoje, hygienické potřeby, tiskoviny, drobná elektronika) – § 1840 o. z.; § 54, § 57 odst. 4 obč. zák.

Zboží podléhající rychlé zkáze – zboží↑, u něhož za obvyklých podmínek alespoň potenciálně hrozí nebezpečí poškození, zničení či jiné ztráty užitných vlastností v krátké době – § 1837, 1922, 2127, 2163 o. z.; § 53 odst. 8, § 506 odst. 2, § 592, § 616 odst. 2 obč. zák.; § 450 odst. 1, § 467 obch. zák.

Zcizení – alienatio; pozbytí vlastnického práva↑ v důsledku vlastního právního jednání↑ (typicky prodejem nebo darováním) – např. § 339 odst. 2, § 500, § 705 odst. 1, § 1239, § 1408 odst. 2, § 1569 odst. 2, § 1714 a násl., § 1761, 1894, 2128, 2140, 3004 o. z.; § 307 z. o. k.; § 602 odst. 2, § 609 odst. 2, § 161a, § 161d odst. 5, § 193 odst. 2, § 196a odst. 4 obch. zák.

Zcizení dědictví – právní jednání↑, kterým dědic↑ převádí dědictví↑ či jeho část na třetí osobu – z povahy věci se tak může dít pouze smlouvou↑ uzavřenou po smrti↑ zůstavitele a před potvrzením nabytí dědici; smlouva o zcizení dědictví vyžaduje formu veřejné listiny↑ – § 1714 a násl. o. z.

Zhotovitel – strana smlouvy o dílo↑, která se zavazuje provést na svůj náklad↑ a nebezpečí pro objednatele↑ dílo↑ a přijímá za to cenu↑ určenou přímo, odhadem, jiným způsobem určení, jinak cenu obvyklou↑ – § 2586 a násl. o. z.; § 631 a násl. obč. zák.; § 536 a násl. obch. zák.

Zisk – výsledek hospodaření ekonomického subjektu za určité období, v němž získané výnosy↑ převýšily vynaložené náklady↑ – např. § 1432 o. z.; § 2 odst. 1, § 65a odst. 2, § 82, 100 obch. zák.

Zjevná svévole zůstavitele – uložení podmínky závětní↑, doložení času závětního↑ či příkazu závětního↑ zůstavitelem↑ za situace, kdy konkrétní právní poměry a další právně významné skutečnosti panující v době pořízení závěti↑ nevytváří dostatečný podklad pro to, aby bylo možné dodržení těchto vedlejších doložek na dědici↑ nebo odkazovníku↑ spravedlivě požadovat – § 1551 odst. 2 o. z.

Zjevný nezájem – kategorie, resp. vyjádření vztahu rodiče k dítěti↑, které ovlivňují závěr, zda bude či nebude vyžadován souhlas rodiče s osvojením↑ jeho dítěte; nezájem rodiče o dítě je zjevný, trvá-li alespoň tři měsíce od posledního projeveného opravdového zájmu↑ – § 819, 820 o. z.; § 68 zák. o rodině

Zkrácení nadační jistiny – zmenšení souboru majetku↑ nadace↑ tvořícího nadační jistinu↑; ke zkrácení nadační jistiny dochází rozhodnutím správní rady↑ o snížení nadačního kapitálu↑ zkrácením nadační jistiny, nezakazuje-li tuto možnost nadační listina↑ – např. § 344 o. z.

Zkrácení uspokojení pohledávky – úmyslné snížení dobytnosti (objektivně předvídatelné míry uspokojení) pohledávky↑ věřitele↑, přičemž zkrácení může spočívat jak ve zmenšení majetku↑ (aktiv) dlužníka↑, ať již formou zcizení↑ nebo zatížení↑ majetku, tak i v účelovém zvyšování závazků (pasiv) dlužníka ve vztahu k třetím osobám; typicky se jedná o případy darování majetku či převod majetku z osoby dlužníka nebo na osobu dlužníka za nepřiměřené protiplnění – § 589 odst. 1 o. z.; § 242 odst. 1 insolvenčního zákona; § 42a obč. zák.

Zlehčování – skutková podstata nekalé soutěže↑; jednání, jímž soutěžitel↑ uvede nebo rozšiřuje o poměrech, výkonech nebo výrobku jiného soutěžitele nepravdivý údaj způsobilý tomuto soutěžiteli přivodit újmu↑; zlehčováním je i uvedení a rozšiřování pravdivého údaje o poměrech, výkonech nebo výrobku jiného soutěžitele, pokud jsou způsobilé tomuto soutěžiteli přivodit újmu; negativně je pak zlehčování vymezeno tak, že nesmí jít o tzv. oprávněnou obranu při zlehčování↑ – § 2984 o. z.; § 50 odst. 2 obch. zák.

Zletilost – vlastnost fyzické osoby↑, označující dovršení osmnáctého roku věku; zletilost je jeden z důvodů nabytí plné svéprávnosti↑ – § 30 o. z.; § 8 odst. 2 obč. zák.

Zmaření podmínky – viz záměrné zmaření podmínky↑ neoprávněným↑

Změna okolností – změny vnějšího světa nevyvolané chováním účastníků smlouvy↑ zvyšující rozsah nákladů↑ anebo úsilí, které musí zavázaný účastník nutně vynaložit ke splnění své smluvní povinnosti; jedná se o institucionální vyjádření zásady, podle níž smluvní povinnost trvá za předpokladu, že věci zůstanou, jak jsou (clausula rebus sic stantibus) – § 266 odst. 2, § 1764 a násl. o. z.; § 62 odst. 1, § 696 odst. 3 obč. zák.; § 292 odst. 5, § 356 obch. zák.

Změna právní formy – způsob přeměny právnické osoby↑, při níž se tato osoba neruší ani nezaniká, ale pouze se mění její právní poměry a jde-li o korporaci↑, také právní postavení jejích členů; např. § 174 odst. 1, § 183, 391 o. z.; § 38c, 38d, § 125 odst. 1, § 161b odst. 1, § 254 a násl. obch. zák.

Zmocněnec – osoba↑, která je na základě dohody oprávněna zastupovat zmocnitele↑ v rozsahu uvedeném v plné moci↑ – § 441 o. z.; § 31 odst. 1 obč. zák.

Zmocnění – právní poměr zastoupení↑ vzniklý na základě dohody mezi zmocněncem↑ a zmocnitelem↑ – § 442, 448 o. z.; § 31 a násl. obč. zák.

Zmocnitel – osoba↑ udělující jiné osobě (zmocněnci↑) oprávnění zastupovat ji při dohodnutých právních jednáních↑ – § 441 o. z.; § 31 odst. 1 obč. zák.

Znamení – viz vlastní znamení↑

Zneužití práva – výkon (právním řádem garantovaného) subjektivního oprávnění v rozporu se smyslem a účelem právní normy směřující k jeho ochraně, vedený úmyslem↑ vykonavatele neadekvátně či neproporcionálně omezit subjektivní oprávnění jiného nebo vynutit splnění subjektivní povinnosti jiného; zjevné zneužití práva je protiprávním činem↑ (chováním) a nepožívá právní ochrany – § 8 o. z.; § 3 odst. 1 obč. zák.

Zpracování – takové spotřebování movitých věcí↑ alespoň dvou různých vlastníků, jež má za následek vznik věci nové, předpokladem vzniku nové věci zpracováním je, že zpracované věci nelze uvést do původního stavu buď vůbec, anebo jen se značným nákladem↑ nebo se značnou ztrátou – § 1074 o. z.; § 135b obč. zák.

Zprostředkování – zkrácené označení pro právní poměr založený smlouvou o zprostředkování↑ – § 2445 a násl. o. z.; § 774 a násl. obč. zák.; § 642 a násl. obch. zák.

Zprostředkovatel – strana smlouvy o zprostředkování↑, která se zavazuje, že zájemci↑ zprostředkuje uzavření určité smlouvy↑ s třetí osobou, a přijímá za to odměnu (provizi↑) – § 2445 a násl. o. z.; § 774 a násl. obč. zák.; § 642 a násl. obch. zák.

Zproštění se odpovědnosti – resp. též liberace; představuje situaci, kdy se odpovědná osoba zprostí (liberuje) odpovědnosti spočívající na objektivním odpovědnostním principu; uplatní se u porušení povinnosti ze smlouvy↑, neboť závazkový vztah představuje užší vztah mezi osobami ospravedlněný požadavkem intenzivnějších následků porušení povinnosti (oproti porušení zákonné povinnosti, kde postačuje vyvinění, exkulpace); u porušení povinnosti ze závazku vzniklého z jiné právní skutečnosti se stejná pravidla uplatní obdobně – viz obecná ustanovení o závazcích; srov. též zavinění↑ – § 2912, § 2913 odst. 2, § 2924, § 2925 odst. 1, § 2927 odst. 1, § 2934, § 2935 odst. 2, § 2937, § 2942 odst. 1, 2, 3, § 2946 odst. 2 o. z.; např. § 420a odst. 3, § 422 odst. 2, § 428 obč. zák.; § 631 odst. 2 obch. zák.

Způsob zastupování právnické osoby – určení podmínek, za nichž je jednání člena orgánu právnické osoby↑ (více členů současně) jednáním za zastoupenou právnickou osobu↑; způsob jednání orgánu právnické osoby se zapisuje do veřejného rejstříku právnických osob↑ – § 162 o. z.; § 13 a násl. obch. zák.

Způsobilost být členem orgánu právnické osoby – schopnost osoby↑ dostát všem zákonným předpokladům vyžadovaným pro výkon funkce člena orgánu právnické osoby↑ – např. § 155 odst. 1, § 486 odst. 2 o. z.

Způsobilost uzavřít manželství – souhrn základních vlastností fyzické osoby↑, které musí být splněny pro uzavření manželství↑ a nemožnost jeho prohlášení za neplatné; obecně vyjadřuje schopnost fyzické osoby rozumově a volně posoudit následky sňatečného jednání; uzavřít manželství mohou osoby plně svéprávné↑; nezletilí, kteří nejsou plně svéprávní, mohou uzavřít manželství pouze s povolením soudu, které bude vydáno, je-li nezletilému nejméně šestnáct let a pro manželství svědčí důležité důvody; osoby, jejichž svéprávnost byla soudním rozhodnutím omezena, mohou manželství uzavřít pouze tehdy, nebyla-li jejich svéprávnost omezena v této oblasti – § 671 až 676 o. z.; § 14 zák. o rodině

Zrušení konkursu po splnění rozvrhového usnesení – způsob skončení insolvenčního řízení↑, v rámci něhož je úpadek↑ dlužníka↑ řešen konkursem↑; po zpeněžení majetkové podstaty dlužníka a vydání výtěžku zpeněžení věřitelům↑ dle rozvrhového usnesení↑ rozhodne soud o zrušení konkursu; zrušením konkursu po splnění rozvrhového usnesení se právnická osoba↑ zrušuje bez likvidace↑ – např. 173 odst. 2 o. z.; § 308 odst. 1 insolvenčního zákona

Zrušení osvojení – rozhodnutí soudu, kterým dochází k obnově původního stavu, tedy zániku právních vztahů osvojence↑ k osvojitelské rodině↑ a obnovení právních vztahů k rodině původní; zrušit lze pouze osvojení zrušitelné↑, výlučně na návrh osvojence nebo osvojitele↑, a to z důležitých důvodů – § 840 až 842 o. z.; § 73 zák. o rodině

Zrušení právnické osoby – právní skutečnost, v jejímž důsledku právnická osoba↑ směřuje ke svému zániku↑; právnická osoba se zrušuje právním jednáním↑, rozhodnutím orgánu veřejné moci, dosažením účelu, pro který byla ustavena, nebo z dalších důvodů stanovených zákonem↑; po zrušení právnické osoby probíhá její likvidace↑, nepřechází-li celé její jmění↑ na jejího právního nástupce↑, popř. nejde-li o jinou výjimečnou situaci stanovenou zákonem – § 168 a násl. o. z.; § 93 a násl. z. o. k.; § 20a odst. 1 obč. zák.; § 102a násl. obch. zák.

Zrušení právnické osoby bez likvidace – zrušení právnické osoby↑, není-li třeba před jejím zánikem↑ vypořádat její majetkové poměry likvidací↑; likvidace právnické osoby↑ není třeba, nabývá-li celé jmění↑ právnické osoby její právní nástupce↑, popř. jde o výjimečnou situaci stanovenou zákonem↑, za níž se likvidace společnosti nevyžaduje (např. zrušení konkursu↑ po splnění rozvrhového usnesení↑, či zrušení konkursu z důvodu, že majetek↑ dané právnické osoby je zcela nepostačující pro uspokojení věřitelů↑ dlužníka↑) – § 169, § 173 odst. 2 o. z.; § 68 odst. 2 obch. zák.

Zrušení právnické osoby dobrovolné – zrušení právnické osoby↑ z rozhodnutí jejího orgánu, jenž je k přijetí takového rozhodnutí příslušný – § 168 odst. 2 o. z.; § 171 odst. 1 písm. d) z. o. k.; § 68 odst. 3 písm. c) obch. zák.

Zrušení právnické osoby s likvidací – zrušení právnické osoby↑, po němž je třeba před zánikem↑ dané osoby vypořádat její majetkové poměry likvidací↑; po zrušení právnické osoby se zásadně vyžaduje její likvidace, nenabývá-li celé její jmění↑ právní nástupce↑, popř. nejde-li o výjimečnou situaci stanovenou zákonem↑, za níž se likvidace společnosti↑ nevyžaduje; v pochybnostech↑, zda je právnická osoba↑ rušena s likvidací nebo bez ní, platí, že je zrušena s likvidací – § 169 a násl. o. z.; § 20a, 20j obč. zák.; § 68 odst. 2 obch. zák.

Zrušení registrovaného partnerství – soudní rozhodnutí, kterým s konstitutivními účinky dochází k zániku registrovaného partnerství↑; důvodem pro zrušení registrovaného partnerství je skutečnost, že již fakticky netrvá, příp. že se druhý partner připojí k návrhu – § 22, 29, 71, 674, 685, 763, 885 o. z.; § 14 písm. b), § 16, 17 zák. o registr. partnerství

Zrušení spolku – právní skutečnost, v jejímž důsledku spolek↑ směřuje ke svému zániku; spolek se zrušuje rozhodnutím členů spolku (s likvidací↑ nebo bez likvidace), nebo rozhodnutím orgánu veřejné moci; kromě obecných případů zrušení právnické osoby↑ může soud rozhodnout o zrušení spolku též ve zvláštních případech – § 268 a násl. o. z.

Zrušení závěti – právní jednání↑ zůstavitele↑, kterým zůstavitel projevuje vůli↑, aby jím (dříve) pořízená závěť↑ nevyvolávala právní účinky; zrušením závěti se rozumí její odvolání↑ nebo pořízení závěti pozdější – § 1575 o. z.; § 480 obč. zák.

Zřejmé obtěžování dědice nebo odkazovníka – uložení takové povinnosti v rámci podmínky závětní↑, v doložení času závětním↑ či příkazu závětním↑ zůstavitele, které způsobuje významný nepoměr mezi úsilím, které dědic↑ nebo odkazovník↑ musí důvodně vynaložit pro její splnění, a prospěchem, který by dědici nebo odkazovníku v důsledku jejího splnění vznikl; přitom se poměřuje stav panující v době nabytí majetku↑ z pozůstalosti↑ – § 1551 odst. 2 o. z.

Zřeknutí se dědického práva – dvoustranné právní jednání↑ (smlouva↑ mezi zůstavitelem a dědicem↑), kterým dědic projevuje za života zůstavitele↑ vůli↑ nenabýt dědictví↑; zříci se lze i povinného dílu↑ nebo ve prospěch jiné osoby (naproti tomu srov. odmítnutí dědictví↑) – § 1484 o. z.

Ztížení společenského uplatnění – trvalá nebo dlouhotrvající ztráta či omezení vlastností, schopností či dovedností poškozeného, které poškozenému brání nebo mu významně ztěžují možnost účasti a dalšího rozvoje osobnosti v oblastech, jež jsou dle obecných společenských hledisek pokládány za hlediska kvality života jedince (jedná se zejména o oblasti přípravy na budoucí povolání a uplatnění na trhu práce, oblast založení anebo fungování rodiny, kulturních, sportovních nebo jiných volnočasových aktivit); rozsah ztížení společenského uplatnění však logicky může dopadat jen do těch oblastí, u nichž by bylo lze důvodně očekávat, že by se jich takový jedinec, pokud by nebyl postižen, skutečně účastnil a dále se v nich rozvíjel (v této souvislosti je pro rozsah ztížení společenského uplatnění vždy nutné vycházet z porovnání kvality života před škodnou událostí a po ní) – § 2958 o. z.; § 444 obč. zák.

Zúčastněné osoby – právnické osoby↑, jichž se týká přeměna právnické osoby↑; za zúčastněnou osobu se považuje právnická osoba↑ zanikající při přeměně, nebo nástupnická právnická osoba↑, jestliže jde o subjekt již existující, na který přechází minimálně část jmění↑ zanikající osoby; např. § 177 odst. 2, § 178, § 179 odst. 2, § 283, § 382 odst. 2, § 383 odst. 1, § 384–390 o. z.; § 3 odst. 3 zák. o přeměnách; § 38e obch. zák.

Zůstavitel – označení zemřelé fyzické osoby↑, která zanechala pozůstalost↑; z povahy věci může být zůstavitelem pouze fyzická osoba, přičemž na zůstavitele se pohlíží jako na fiktivní subjekt pro účely uspořádání právních poměrů mortis causa ve vztahu k takto vymezené pozůstalosti – § 1475 odst. 2, § 1479, § 1481 a násl. o. z.; § 460, 469, 469a obč. zák.

Zveřejněný údaj – informace, jejíž zapsání do veřejného rejstříku právnických osob↑ bylo dáno veřejnosti na vědomí (zveřejněno) zákonem↑ stanoveným způsobem – § 121 odst. 2 o. z.; § 29 odst. 4, § 38 odst. 2 obch. zák.

Zvíře – živočich, živý tvor obdařený schopností vnímat okolní prostředí; charakteristika entity jako zvířete se neodvíjí od rozsahu smyslových funkcí (zvířetem je i hmyz), s ohledem na obvyklé schopnosti daného zvířete vytvářet citové a společenské vazby se svým pánem (člověkem) nebo jinými zvířaty se však odlišně posuzuje i míra poskytované právní ochrany – § 494 o. z.; § 127 odst. 1, § 599 odst. 1 obč. zák.

Zvíře divoké – zvíře nedomestikované je každé zvíře↑ náležící k druhu, který celý nebo převážně žije ve volné přírodě, přestože jako jednotlivý kus může být nebo je chován v zajetí (typicky dravci, šelmy, ale též zvěř chovaná na farmách); za zvláštní druh divokých zvířat je dle našeho názoru nutné považovat i všechny druhy ryb, neboť tyto se druhově vyskytují ve volné přírodě bez vazby na člověka, přestože mohou být chovány v umělých sádkách a vodních nádržích uměle vytvořených člověkem – § 1046 o. z.

Zvíře domácí – zvíře domestikované je každé zvíře↑ náležící k druhu, který je celý nebo převážně chován člověkem v zajetí, přestože jako jednotlivý kus může žít nebo žije ve volné přírodě (typicky včely, drůbež, skot, ale též divoký kůň žijící ve volné přírodě) – § 1048, 2934 o. z.

Zvíře hospodářské – zvíře↑ chované za účelem hospodářským, tj. za účelem získávání živočišných produktů (masa, mléka, kůže, peří, vlny apod.) nebo k získávání druhových přírůstků (tj. k účelu chovu) – § 1279 odst. 1 o. z.

Zvíře chované – jednotlivé domácí zvíře↑, divoké zvíře zajaté↑ nebo divoké zvíře zkrocené↑, které člověk chová za hospodářským nebo jiným zájmovým účelem, a které má vlastníka – § 1014 odst. 1 o. z.; § 127 odst. 1 obč. zák.

Zvíře v zájmovém chovu – zvíře↑ chované za účelem jiným než hospodářským, tj. hospodářský účel chovu buď vůbec chybí, anebo není hlavní – § 1048, § 1059 odst. 1 o. z.

Zvíře zajaté – jednotlivé divoké zvíře↑, kterému člověk (pán) brání ve volném pohybu za pomoci fyzických překážek (klece, voliéry, terária, uzavřené ohrady apod.) – § 1046 odst. 2 o. z.

Zvíře zkrocené – jednotlivé divoké zvíře↑, kterému člověk (pán) trvale nebrání ve volném pohybu, ale které si na svého pána natolik zvyklo, že se u něho samovolně zdržuje, anebo se k němu z návyku (consuetudo revertendi) pravidelně vrací – § 1047 odst. 1 o. z.

Zvlášť hrubý nepoměr – vztah mezi získanou a poskytnutou hodnotou (může se jednat o výši či rozsah plnění↑, zvýšení nákladů↑ plnění, snížení hodnoty předmětu plnění, jakož i ztrátu jiné právní výhody↑), kdy hodnota poskytnutá neúměrně přesahuje hodnotu získanou; kritérium zvlášť hrubého nepoměru vyjadřuje skutečnost, že vzniknuvší nepoměr musel být dle objektivních hledisek zvýhodněné straně zjevný (tato tedy nemohla být v dobré víře↑ ohledně přiměřenosti dotčených hodnot) – § 1765 o. z.

Zvlášť závažná újma – újma↑, která vzhledem k neobvyklým okolnostem daného případu významně převyšuje obecnou hladinu újmy, s níž zákon↑ imanentně počítá v souvislosti s určitým negativním či nežádoucím jevem; kritérium zvlášť závažné újmy je tradičně spojeno s institutem rozvodu s tvrdostní klauzulí↑, kdy rozsah újmy, kterou by bránící se manžel utrpěl v důsledku rozvodu↑, významně převyšuje újmu (citové strádání) související s rozvratem manželství↑, která se nutně projeví při zachování (formálního) manželství; jedná se např. o situaci, kdy je bránící se manžel invalidní, zcela odkázaný na pomoc druhého manžela apod. – § 239 odst. 1, § 755 odst. 2 o. z.; § 24b odst. 1 zák. o rodině

Zvlášť zavrženíhodná pohnutka – vyjadřuje vnitřní volní složku škůdce↑ při rozhodnutí poškodit věc↑ jiného; obdobně jako v případě svévole↑ nebo škodolibosti↑ představuje kvalifikovaný úmysl↑ škůdce, u něhož absentuje záměr uspokojit vlastní zájem↑ na úkor jiného (v daných případech přímý prospěch škůdci zpravidla ani nevznikne), svým rozsahem nebo intenzitou zásahu však oba uvedené instituty převyšuje; zvlášť zavrženíhodnou pohnutkou je třeba rozumět případy, kdy škůdce usiluje o vyvolání bolesti, ponížení či duševních útrap↑ poškozeného, jakož i osob poškozenému blízkých↑, s mimořádnou intenzitou a často s následky, jejichž odstranění není možné vůbec nebo s vysokou časovou a finanční zátěží – § 2971 o. z.; § 42 písm. b) tr. zákoníku

Zvláště nevýhodná doložka – ujednání obsažené ve smlouvě uzavřené adhezním způsobem↑, které způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech v neprospěch slabší smluvní strany↑, aniž by pro takovou nerovnováhu vyplýval z okolností uzavření smlouvy důvod, jenž by bylo lze dle obecně přijímaných hledisek pokládat za spravedlivý; zvláště nevýhodnou doložkou je zejména závažné odchýlení se od obvyklých podmínek sjednávaných v typově obdobných případech (tj. při absenci jiných mimořádných okolností) – § 1800 odst. 2 o. z.

Zvrhlá povaha – viz čin svědčící o zvrhlé povaze↑

Zvyklosti – též uzance, ustálené vzorce chování lidí, jež se staly, jako navyklé stereotypy, v důsledku dlouhodobého užívání↑ obvyklými v určitých společenských podmínkách, resp. pro určitý okruh právních poměrů, a jejichž dodržování lze proto legitimně očekávat i v případech, kdy se na ně strany smlouvy výslovně neodvolávají, případně je ani neznají; k zvyklostem lze hledět tehdy, dovolává-li se jich zákon↑; zvyklosti nejsou pramenem práva, a proto jsou předmětem dokazování (neuplatní se zásada iura novit curia) – § 9, 545 o. z.; § 748 obč. zák.; § 264, 415, 730 obch. zák.

Zvyklosti soukromého života – jedna z limitních podmínek, za níž je každý povinen počínat si tak, aby nedošlo k nedůvodné újmě↑ na svobodě, životě, zdraví nebo na vlastnictví↑ jiného (srovnej „vyžadují-li to okolnosti případu nebo zvyklosti soukromého života“); slouží k eliminaci neodůvodněných tvrdostí generální prevenční klauzule v § 2900 obč. zák. zakotvující princip neminem laedere; obsah pojmu bude odviset od okolností případu s tím, že bude zvažováno, jaké jednání by se očekávalo od každé rozumné osoby↑ v témže postavení, místě, čase apod. – § 2900, 2901 o. z.

Zvýšení nadačního kapitálu – zvětšení částky představující peněžní vyjádření nadační jistiny↑; ke zvýšení nadačního kapitálu dochází změnou zápisu předmětného údaje v příslušném veřejném rejstříku↑, a to na základě rozhodnutí správní rady↑; rozhodnutí správní rady musí obsahovat též zdroj, z něhož se nadační kapitál↑ zvyšuje (např. rozmnožením nadační jistiny↑) – § 342 a násl. o. z.

Slovník právních pojmů

Občanský zákoník

Lukáš Pauldura a kolektiv

Vydává Wolters Kluwer, a. s.

U Nákladového nádraží 6, 130 00 Praha 3,

v roce 2014 jako svou 1837. publikaci.

Redaktorka Veronika Machková

Vydání první

Stran 232

Grafický návrh Michaela Blažejová

Sazba SERIFA®, Jinonická 80, 150 00 Praha 5

Tisk INPRESS a.s., Žerotínova 554/5, 370 04 České Budějovice

Obsah této publikace naleznete také v systému ASPI

E-kniha k dostání na www.wolterskluwer.cz/obchod

www.wolterskluwer.cz

e-mail: obchod@wolterskluwer.cz

tel. 246 040 405, 246 040 400

fax: 246 0410 401

POZNÁMKY

1 Není-li uvedeno jinak, jsou předpisy uvedené v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

1 Totipotence je schopnost buňky vytvořit jakýkoliv typ buňky, který se v organismu vyskytuje.

2 Dotykový, hmatový.

3 Prstová abeceda.

Table of Contents

Obálka

Obsah

Vstupy

Přehled autorů a jimi zpracovaných oblastí

Zkratky citovaných právních předpisů

Slovo úvodem

A

B

C

Č

D

E

F

H

Ch

I

J

K

L

M

N

O

P

R

Ř

S

Š

T

U

V

Z

Tiráž

POZNÁMKY