DOBRODRUŽSTVÁ TOMA SAWYERA

Ukážka z elektronickej knihy

Objednať si môžete na stránke

www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Gulliverové cesty

Robinson Crusoe

Babička

Jana Eislerová

Dobrodružstvá Toma Sawyera – e-kniha

Copyright © Fragment 2014

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Obsah

Tom a teta Polly

Súboj a trest

Neznáma

Nedeľná škola

V kostole

Huckleberry Finn

Becky Thatcherová

Dobrodružné výpravy

Veľké tajomstvo

Tomovo trápenie

Teta lieči Toma

Piráti na Mississippi

Na pustom ostrove

Fajka mieru

Návrat

Rytier chráni dámu

Skúška

Prázdniny

Súd

Hľadači pokladov

Na stope zločinu

Kde sú Tom a Becky?

Blúdenie

Konečne zasa doma

Cesta za bohatstvom

Aj tak budem lupičom!

Tom a teta Polly

„Tom, Tom, kde si, ty nezbedník?“ volala teta Polly a bezradne pobehovala po dome. Schmatla dokonca metlu a šmátrala ňou pod posteľou. Vymietla však iba kocúra. Tom akoby sa pod zem prepadol. Tete náhle prebleslo hlavou: „Komora!“ Otočila sa tým smerom a len-len že chytila bežiaceho Toma za kabát. „Čo si robil v komore?“ Bola to zbytočná otázka, pretože Tomove ruky a zababrané ústa prezrádzali všetko. „Zakázala som ti chodiť do komory a maškrtiť tam lekvár!“ kričala teta a v hneve hľadala trstenicu. Tom to využil, vyšklbol sa jej a utiekol do záhrady.

„Mám s tým chlapcom trápenie,“ ponosovala sa tetuška sama sebe, „vymýšľa samé nezbednosti. Zaslúži si trest. Kam chodí na tie svoje nápady? No keď ho trestám, srdce mi ide puknúť od bolesti,“ vzdychla si. „Aj keď je to poriadny lapaj, je to predsa syn mojej nebohej sestry. Pred smrťou ma prosila, aby som sa o jej chlapcov postarala. Tomov brat Sid je pokojný a tichý chlapec, ale Tom od rána do večera myslí len na šibalstvá.“

Bol čas obeda a Toma čakalo poobedňajšie vyučovanie. „Zasa nepôjde do školy, ale k rieke a za to si tentoraz zaslúži ten najprísnejší trest,“ sľubovala v duchu teta Polly. Nemýlila sa. Tom šiel poza školu – kúpať sa s kamarátmi.

Tomovo rodné mestečko sa rozprestieralo pri rieke Mississippi, najväčšej a najdlhšej rieke Spojených štátov. Tom a jeho kamaráti tu prežili mnoho dobrodružstiev. Pozorovali veľké parníky, plaviace sa z ďalekého Pittsburghu až do New Orleansu, ktoré sa často zastavili aj v miestnom prístavisku. Niektoré vozili cestujúcich, iné tovar – bavlnu, uhlie, cukor… Keď Tom hľadel za plávajúcim parníkom, sľuboval si, že raz navštívi všetky vzdialené veľké mestá, kam parníky smerovali a kde on nikdy nebol.

„Zajtra je sobota,“ oznámila teta Polly Tomovi, keď zistila, že sa zasa ulial zo školy. „Ostatní chlapci budú mať voľno, ale na teba čaká celodenná práca, aby ťa prešla chuť na vystrájanie.“ Tom si pokorne vypočul dohováranie, a keď teta odišla do kuchyne, potichu sa vytratil na ulicu. Poznal chlapca, čo vedel zvláštne pískať, a tak celou cestou všelijako vykrúcal ústa, opieral jazyk o podnebie, až sa mu konečne podarilo vylúdiť zvuky podobné vtáčiemu trilkovaniu. Vtom sa zarazil a spozornel.

Oproti nemu kráčal cudzí chlapec – pekne učesaný a vo sviatočnom. Mal pekný kabát, dlhé nohavice a dokonca aj topánky, hoci bol všedný deň! Celú parádu korunovala biela košeľa s pestrou kravatou. Boli k sebe čoraz bližšie. Tom nemal rád vyobliekaných panákov, ale v kútiku ho zamrzelo, že sa svojím chudobným odevom nemôže neznámemu rovnať. Rozhodol sa bojovať.

Súboj a trest

Ukáže cudzincovi, kto je tu pánom. „Že ma nepremôžeš?“ skríkol. „Ty si trúfaš…“ uškrnul sa neznámy. „Radšej zmizni, lebo ti naložím!“ vyhrážal sa Tom. „To sú len reči, si strachopud a zbabelec,“ znela výsmešná odpoveď. To Tom nestrpel. Vrhol sa na nepriateľa. Vzápätí sa obaja váľali v prachu na ceste. Keď sa prach rozplynul, Tom kľačal na svojom súperovi a udieral ho päsťami. „Pustím ťa, keď priznáš, že máš dosť!“ zadychčane rozhodol Tom. Protivník sa pokúsil o posledný odpor, ale potom naštvane skríkol: „Dosť!“ Obaja vstali a neznámy si oprašoval zničený odev. Dal sa na ústup a Tomovi sa vyhrážal, že nabudúce si to s ním vybaví.

Keď Tom liezol oblokom do svojej izbičky, bola už tma, ale teta Polly nespala. Podľa modrín, škrabancov a špinavého odevu bolo jasné, že tentoraz Tom prísnemu trestu neujde.

Ráno mal nachystané vedro s vápnom a štetec s dlhou rúčkou. „Plot okolo celej záhrady potrebuje nový náter. Snaž sa, aby to do večera bolo hotové,“ nakázala prísne teta. Bol nádherný letný deň. Tomovi sa zdalo, že drevený plot sa tiahne až na koniec sveta. S nevôľou ponoril štetec do vápna a pustil sa do práce.

Okolo práve prechádzal černošský chlapec Jim. „Jim,“ skúšal Tom, „keď budeš namiesto mňa chvíľu natierať plot, prinesiem vodu a dám ti krásnu bielu mramorovú guľôčku.“ „Pani Polly mi nakázala, aby som sa cestou nikde nezdržiaval a najmä nesmiem namiesto pána Toma natierať, aj keby ma stokrát prosil.“ Tom sa nedal len tak odmietnuť: „Jim, keď budeš trochu natierať, ukážem ti svoj boľavý palec!“ Hoci to znelo lákavo, Jim odolal a zamieril k studni.

K Tomovi sa približoval Ben Rogers s veľkým jablkom. „Idem sa kúpať,“ povedal posmešne Ben, „ale ty asi radšej natieraš.“ Tom si ďalej prezeral plot, akoby to bolo umelecké dielo. „Poznáš nejakého iného chlapca, ktorému by zverili takú dôležitú a zaujímavú úlohu?“ nadhodil. Ben začal Tomovi závidieť. „Dovoľ aj mne trochu natierať,“ prosíkal. „Nemôžem, nesmiem tú prácu zveriť nikomu nezodpovednému,“ odmietol Tom. Ben sa však nedal tak ľahko odbiť: „Ak mi čo len trochu dovolíš, dám ti svoje jablko!“ Tom sa v duchu radoval, ako mu plán pekne vychádza. Veľkodušne odovzdal Benovi štetec a usadil sa obďaleč. S chuťou zahryzol do jablka a tešil sa na ďalších dobrovoľníkov. Podchvíľou šiel okolo dajaký známy chlapec. Najprv sa posmievali, ale nakoniec každý zatúžil natierať. Do večera sa Tom stal boháčom. Získal papierového draka, mŕtvu krysu, za hrsť farebných guľôčok, psí obojok, mosadzný gombík, kúsok kriedy a veľa ďalších pokladov. Uvedomil si, že človek vždy túži po tom, čo je preňho nedosiahnuteľné, a k tomu sa prepracuje tvrdou prácou.

Neznáma

Teta Polly nevychádzala z údivu, keď zbadala vzorne natretý plot. Tom dostal šťavnaté jablko a mohol sa ísť hrať. Na námestí stretol svojho najlepšieho priateľa Joea Harpera. Tom a Joe hneď vyhlásili bitku dvoch armád – obaja sa pasovali za generálov a z prítomných chlapcov zostavili dve znepriatelené vojská. Armády proti sebe zúrivo zaútočili. Generáli stáli obďaleč, sledovali boj a vydávali rozkazy. Keď Tomova armáda konečne zvíťazila, generáli sa dohodli, kde a kedy sa bude konať odveta. Potom sa vojaci rozišli a Tom takisto zamieril domov.

Keď išiel okolo domu advokáta Thatchera, v záhrade zbadal neznámu dievčinu. Bola taká krásna, že Tomovi prestalo biť srdce. Anjelská tvárička, modré oči, zlaté vlasy spletené do dvoch vrkočov, belostné letné šatočky. Z Tomovho srdca sa okamžite vyparila Amy Lawrenceová, o ktorej bol doteraz presvedčený, že ju má najradšej na svete. Dlho sa usiloval upútať jej pozornosť, a keď sa mu to konečne podarilo, bol najšťastnejším chlapcom pod slnkom. A v jedinej chvíli bolo všetko preč.

Keď sa neznáma na Toma pozrela, predvádzal sa a jeho kúsky zavše hraničili s akrobaciou. Vtom sa mu dievčina otočila chrbtom a vošla do domu. Tom bol sklamaný. Pred tým, než zmizla vo dverách, hodila ponad plot sirôtku. Tom sa zaradoval, ale nechcel, aby neznáma videla, že kvet zodvihol. Až keď sa za ňou zavreli dvere, zobral sirôtku a ako najdrahší poklad si ju pripol k podšívke kabáta.

Doma pri večeri si Tom chcel z cukorničky na stole ukradnúť cukor, ale od tety Polly dostal po prstoch. „Tetuška, prečo si Sid môže zobrať cukor, a ja nie?“ spýtal sa. „Je to dobrý chlapec a netrápi ma stále ako ty,“ znela jej odpoveď. Keď teta na chvíľu vyšla z miestnosti, Sid vzal cukorničku, aby Tomovi ukázal, že si môže nabrať cukru, koľko chce. Cukornička mu však vykĺzla z ruky a rozbila sa na márne kúsky. Keď teta zbadala tú pohromu, chytila Toma a ušlo sa mu poriadne zaucho. „Teta, prečo ma bijete? Cukorničku predsa rozbil Sid, nie ja,“ bránil sa Tom. Očakával od tety Polly ospravedlnenie, ale nedočkal sa ho. „Škoda každej rany, čo padne vedľa,“ povedala namiesto toho teta.

Každý človek zle znáša krivdu a nespravodlivosť. Tom zostal ako obarený. Ľutoval sám seba a predstavoval si, že zomrel a tetuška Polly s výčitkami svedomia narieka nad jeho mŕtvym telom. Keď usínal, v duchu sa pýtal, či by ho krásna neznáma aspoň trocha poľutovala, keby vedela, ako nespravodlivo ho potrestali.

Nedeľná škola

Ráno teta chlapcom prikázala, aby sa pripravili do nedeľnej školy, ktorá patrila ku kostolu a kde sa vyučovalo náboženstvo. Tom nedeľnú školu nenávidel. Čítali sa tam príbehy z Biblie a žiaci sa museli učiť naspamäť dôležité výroky. Kto správne odrecitoval dva verše z Biblie, dostal od riaditeľa modrý lístok. Desať modrých lístkov sa dalo vymeniť za jeden červený a žltý lístok mal cenu desiatich červených. Iba málokto sa mohol pýšiť tým, že získal desať žltých lístkov. Takého hrdinu odmenili v kostole pred zrakmi všetkých veriacich Bibliou. Pre Toma bolo bifľovanie veršov veľkým trápením. Než odišli do kostola, dohliadla teta na Toma, aby sa poriadne umyl a učesal. Potom si musel obliecť sviatočné šaty a dokonca si obuť topánky.

Pri kostole Tom oslovil svojho kamaráta: „Bill, máš žltý lístok? Čo by si zaň chcel?“ „Čo dáš?“ zaujímal sa Bill. „Sladké drievko a háčik na ryby.“ Obchod uzavreli rýchlo. Rovnaká scéna sa zopakovala ešte viackrát. Tom vymenil cennosti získané pri natieraní plota za žlté, červené aj modré lístky. Netúžil po Biblii, ale po sláve a senzácii.

Keď sa v kostole všetci usadili do lavíc, riaditeľ školy slávnostným hlasom predniesol svoj zvyčajný príhovor. Deti v ňom pochválil, ale aj pokarhal, pretože mnohí chlapci, ale najmä Tom, vyrušovali a klbčili sa.

Počas príhovoru vošla do kostola vzácna návšteva: advokát Thatcher so svojím bratom, krajským sudcom. Takú dôležitú osobu videli obyvatelia malého mesta prvýkrát, a preto sa naňho pozerali so zbožnou úctou. Za sudcom kráčala jeho žena a za ruku viedla malú dcérku. Tom spoznal svoju neznámu zo včerajška. Aby na seba upozornil, strkal do chlapcov naokolo, pichal ich špendlíkom a bombardoval papierovými guľôčkami. Sudca a jeho rodina sa usadili na čestnom mieste. Keď sa pobožnosť skončila, riaditeľ vyzval žiakov, aby predstúpili tí s lístkami, čo si zaslúžia odmenu. Povzbudivo hľadel na snaživcov a premiantov, ale nikto z nich sa nehlásil. Na všeobecné prekvapenie nakoniec vstal Tom a predložil svoje lístky, ktorých počet vyrazil riaditeľovi dych. Lístky však boli pravé a riaditeľ mu musel dať odmenu, aj keď vedel, že Tom by si Bibliu vyslúžil najskôr tak o desať rokov. Požiadal samotného veľkého sudcu, aby ju Tomovi odovzdal. „Thomas Sawyer,“ oslovil chlapca sudca, keď sa dozvedel jeho meno, „pamätať si dvetisíc veršov je úctyhodný výkon. Pochváľ sa svojimi vedomosťami. Iste poznáš mená všetkých dvanástich apoštolov. Povedz nám mená prvých dvoch.“ Riaditeľ tušil, že bude hanba. Tom vyslovil jediné dve mená, ktoré si z Biblie pamätal: „Dávid a Goliáš.“

Koniec ukážky

Table of Contents

Obsah

Tom a teta Polly

Súboj a trest

Neznáma

Nedeľná škola