Ukážka z elektronickej knihy

Poprvé vydáno v New Yorku nakladatelstvím Harper & Row Publisher pod názvem Linda Goodman´s Love Signs v roce 1978.

Všechny práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoliv elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

©Mannitou Enterprises Unlimited, Inc., 1978

Translation ©Vanda Ohnisková, Petr Pálenský, Igor Košut, Eva Zajíčková, Jan Sládek, 2009

Illustrations ©Handelsman, The New Yorker Magazine, Inc., 1978

©Nakladatelství JOTA, s.r.o., 2009

ISBN 978-80-7462-528-2

Znamení lásky

….. proč tato kniha vznikla

Při čtení knihy Znamení lásky si zajisté povšimnete, že je mnohem více těch slunečních znamení, s nimiž můžeme nalézt pokoj, lásku a porozumění, než těch, u nichž bychom se snad mohli setkat s jistým tlakem, antipatií či neschopností komunikace – zkrátka v harmonii naší sluneční soustavy lze najít více příležitostí k lásce a soucitu než k nenávisti a nedůvěře.

A přece znepokojení mužové a ženy, pohybující se všemi stezkami života, od geologů a ekologů přes věštce až po astrology, neustále prorokují blížící se pohromy a katastrofy, ať již způsobené lidskou rukou či přirozené, jež s sebou přinášejí nebezpečí záhuby naší hasnoucí planety, jež tak rychle ztrácí své světlo, a to ještě před koncem následujícího kritického desetiletí. Byli jsme varováni, ale málo z nás vzalo toto varování na vědomí. Byli jsme voláni, ale jen málo z nás na toto volání odpovědělo. Neboť k tomu, aby Země opět začala jasně zářit, k tomu je zapotřebí opravdového zázraku.

Jedině pokud se naučíme využívat moudrosti planet, klíče k univerzální Pravdě našich spolustvořitelů, jedině pak budeme snad schopni každý vytvořit onen zlomek duhového spektra poselství písně „Mír na Zemi mužům… a ženám… dobré vůle“, kterou si před dvěma tisíci lety prozpěvovali nad Betlémem nebešťané, aby tak zvěstovali příchod Věku Ryb a laskavého Nazaretského, jenž nás požádal pouze o to, abychom se milovali navzájem, a jenž nám přislíbil, že co on činí, můžeme my činit též.

Stále ještě není pozdě pro radostné poselství těchto andělských návštěvníků (jež jsme doposud neidentifikovali), dodnes stále ještě zní hlas jejich trub, hlas, jenž nyní ohlašuje Věk Vodnáře… a naději pro všechny ty, kteří hledí k nebesům a naslouchají hudbě. Myslím, že nemůže být lepší předehry pro onen zázrak, jehož je nám tolik potřeba a který možná přijde dříve, než se nadějeme, než vůbec budeme schopni využít umění prastarých mudrců, abychom připravili cestu pro jeho návrat a pro nové hledání lásky mezi hvězdami… lásky muže k ženě… a lásky jich obou ke každé živoucí rostlině a tvoru. Neboť sama láska má tu moc v hodině soumraku dějin obdařit mírem pozemšťany dobré vůle.

Léta Páně 1978

Všem čtenářům

V knize Znamení lásky najdete mnoho kontroverzních myšlenek mravní, filozofické a intelektuální povahy, a to z oblasti vědy i náboženství.

Pro některé z vás budou tyto myšlenky inspirující, jiným se pak budou zdát podivné a znepokojující – a pro někoho mohou být přímo pobuřující. Jsou zde uváděny jako pravda a mnozí z vás je také tak budou chápat – avšak vím, že mnozí je za pravdivé považovat nebudou.

Sdílím s vámi své osobní objevy pravdy, protože věřím, že každé hledání s sebou nese i povinnost rozdělit se s druhými o to, co bylo nalezeno, v zájmu urychlení úsvitu harmonie na Zemi, v zájmu nastolení trvalého míru.

Nicméně nežádám vás, abyste mé myšlenky přijímali jako svou pravdu, pokud se neshodují s vaším vlastním osobním osvícením a soukromým přesvědčením, a ani to od vás neočekávám.

Částečnou pravdu – semínka moudrosti – lze nalézt na mnoha místech. Částečnou pravdu lze nalézt ve vrozeném instinktu, v pozemském právu, ve společenských zvyklostech, vědeckém výzkumu, filozofii a náboženské nauce. Semínka moudrosti jsou ukryta ve všem, co kdy bylo napsáno… zvláště v umění, hudbě či poezii… a především v Přírodě samé.

Ovšem skutečnou Pravdu lze nalézt na jednom jediném místě – v jednotě každého muže a každé ženy s věčným zdrojem skrytého vědění, zdrojem, jenž je uvnitř jich samých a který musí každý jedinec hledat a najít sám.

Můžeme sice tuto cestu ukázat druhým, ale každý po ní musí kráčet samostatně – dokud každičký „zbloudilý“ nebude na konci cesty oslněn světlem plným moudrosti… Ocitneme se pak tam, kde naše pouť před dávnými časy započala, před časy tak dávnými, že si to již ani nepamatujeme.

PŘEDMLUVA

Otázka vzájemné snášenlivosti (kompatibility) jednotlivých znamení pronásleduje astrology jako stín hrdiny Petra Pana již odedávna. Při každém setkání si může být astrolog jist nějakou otázkou typu: „Jak se Střelec snáší s Rybami?“ „Často se se svým manželem hádáme. Je to proto, že muž je Lev a já jsem Vodnář?“ – Nebo: „Jaký je nejvhodnější partner pro Blížence?“ Podobné dotazy řeší profesionální astrolog i v televizních či rozhlasových pořadech nebo v časopisových rubrikách.

Každý by se zkrátka rád dopídil nějakého základního, univerzálního pravidla, jež by mu neomylně napovědělo, která sluneční znamení se k sobě hodí a která ne. Dokonce jsem se jednou ocitla v koncích i v zubařském křesle, když mi nejdříve zubař vytrhl zub a potom z něj vypadlo: „Ne,že bych nějak zvlášť věřil na astrologii, ale jaké mám vyhlídky s ženou Kozorohem?“

Vy, kteří jste jednou byli mladí (a věřím, že stále jste), víte, že Tinker Bell řekl Petrovi: „Pokaždé když některé dítě řekne, že nevěří na víly, potom někde nějaká víla umírá.“ Podobně tak pokaždé když někdo řekne: „nevěřím na hvězdy“, potom někde jinde umírá nějaký lidský vztah kvůli nedostatku porozumění, jež by bývalo mohlo být oněm lidem dáno pouze díky základní znalosti astrologie – neboť astrologie není pouhá hra, nýbrž skutečnost. Na tomto nejstarším umění a vědě není vůbec nic mysteriózního, leda byste ji snad nazývali „mysteriózní“ proto, že jejími výsledky jsou zázraky lásky a porozumění. Ovšem bez ohledu na to, jak tomu všemu budete říkat, můžete si být jisti, že to funguje.

Námaha a čas, které věnujete podrobnému srovnávání dvou horoskopů z hlediska jejich vzájemné slučitelnosti, stojí vždy za to, neboť pokud objevíte, že obě sluneční znamení jsou navzájem v trigonu, sextilu či v konjunkci – a stejně tak jsou navzájem v trigonu, sextilu či v konjunkci i vzájemná měsíční a sluneční znamení (znamení spojená s Lunou a Sluncem v čase narození obou lidí) – a pokud navíc objevíte pozitivní vztah znamení obou světelných těles se znameními Ascendentu, potom láska dostává ještě daleko hlubší rozměr. Každá láska má schopnost a energii k tomu, aby přání převáděla ve skutečnost, ovšem láska mezi dvěma lidmi, jejichž osobní aury takto harmonicky splývají, vytváří takový druh vibrace, o níž píší básníci a která je schopna skutečně magických zázraků.

Mezi miliony párů na Zemi, snažícími se o dosažení (nebo které již dosáhly) společného uspokojení a naplnění – a těmi, jež doposud procházejí těžkou sexuálněkarmickou zkouškou -, jsou i takové vzácné dvojice, které označujeme esoterickým termínem „duchovní druhové“ či „duchovní blíženci“.

Občas se stává, že muž a žena se potkají a okamžitě v očích toho druhého poznávají druhou polovinu sebe samých. Oči jsou oprávněně označovány za „okna do duše“. I jejich hlasy jako by se jejich uším zdály být důvěrně známé, jako nějaký zapamatovaný hudební akord. Oba okamžitě pocítí onu nezměnitelnou skutečnost, že jsou, byli a vždy budou Jedním, ať již proti svému osudu třeba po staletí bojovali či se onomu spojení zbytečně bránili. Téměř v týž okamžik, kdy se setkávají a hledí jeden na druhého, letí si jejich duše naproti se vzájemným radostným poznáním, aniž by braly ohled na jakékoli konvence či zvyky, na jakákoli společenská pravidla chování, hnány vnitřním věděním, jež je příliš silné na to, aby se nechalo potlačit. Aniž by si řekli jediné slovo, vědí, že pouze skrze toho druhého mohou doufat, že naleznou Jednotu – a pouze tehdy, pokud budou spolu, mohou být oba ve všech směrech Úplnými.

Jistým způsobem se cítí nesmrtelní, a jistým způsobem takoví skutečně jsou… neboť tato rovina lásky může zahrnovat jak poznání toho, jakým způsobem v jednom pozemském těle z masa a kostí lze dosáhnout nesmrtelnosti na několik staletí, tak i schopnost výměny pozemského těla (chrámu duše) v plně vědomém stavu, aniž by došlo ke „kómatu“, které nazýváme smrtí. Řešení problému „přelidnění“, jež se člověku dere na mysl při představě, že by takovouto schopností byl potom nadán každý na Zemi, podrobně řeší až kniha, která na Znamení lásky navazuje.

Nechci se zde pokoušet o nějaký podrobný rozbor původu a konečného osudu duchovních blíženců, neboť jsem tak učinila v další své knize s názvem Gooobers, která by měla vyjít v nejbližší budoucnosti, ale setkávám se s takovou zvědavostí v souvislosti s duchovními druhy či blíženci, že zde uvedu alespoň drobné vysvětlení tohoto jevu, i když zcela neúplné.

Muži a ženě, kteří jsou si duchovními druhy, není zapotřebí říkat slova jako „miluji tě“, neboť oni s jistotou vědí, že patří jeden k druhému, ať již v této současné inkarnaci (v současném životě) nebo (kvůli komickým spletitostem) v jiných, pozdějších staletích. Výrok „co Bůh spojil, člověk nerozdělí“, jejž pronášíme při svatebních obřadech, se vztahuje právě k této skutečnosti. A přece je toto varování něčím zcela zbytečným, je pouhým symbolickým rituálem, neboť žádný člověk nemůže zlomit spojení mezi duchovními blíženci, ani oni sami, a není toho schopna ani žádná vesmírná energie. Síla, která je stvořila, je všemocná a nezničitelná. Onen svazek lze oslabit, konečné spojení a vyvrcholení jejich vztahu lze oddálit, ale rozhodně je nelze od sebe trvale oddělit, a štěstí, jehož se budou dožadovat – až se k tomu kroku odhodlají – přesně podle harmonogramu nadiktovaného jim volbou svobodné vůle „vyšších andělů“ jejich vlastního já (vyšším egem a nadegem každého z nich), nebude mít konce.

Tento druh okamtižé magnetické přitažlivosti je často nazýván „láskou na první pohled“, a nejedná se o žádný náhodný osud. Není pouhou podivuhodnou shodou okolností, že v celičkém světě jsou k sobě duchovní blíženci přitahováni blíže a blíže, až se nakonec setkávají v předem určeném čase, přičemž vzájemné křížení jejich cest bylo předurčeno vyšší rovinou vědomí. Jejich setkání zajišťují jisté spirituální síly se stejnou neomylností, s jakou je podobným univerzálním zákonem řízena každá migrace ptáků a každý návrat komety, a jsou ovládána funkcí karmy, jež je souhrnným součtem příčin, uvedených do pohybu v minulosti, které pak neomylně určují podmínky přítomné. Jakmile nadchází čas inkarnace duchovních blíženců, jsou skrze speciální časo-energetické síly posláni na Zemi, oblečeni do masa a kostí (tělo slouží jako chrám duše), a to v okamžiku pozemského času, který svým rozestavením planet vytváří požadované podmínky. Tyto časo-energetické síly jsou elektromagnetické podstaty, avšak daleko složitější.

Nikdo z nás není schopen ovládat ani ovlivňovat konečné důsledky příčin, jichž jsme byli původci nebo které jsme uvedli do pohybu ve svých minulých životech. Ale jsme schopni ovládat reakce na důsledky těchto minulých příčin. „Svobodná vůle“, jež tyto komické události dokáže změnit, patří „vyššímu já“, a této schopnosti lze dosáhnout tím, že se naučíme, jak s „vyšším já“ (nadvědomím) komunikovat či jak se na ně naladit. Ovšem „svobodnou vůli“ ve vědomé rovině je možno realizovat pouze v budoucnosti – v čase, jenž následuje po onom neustále se pohybujícím proudu, kterému se říká přítomnost a který uvádíme v pohyb skrze činnost, již neustále vyvíjíme, a skrze naše reakce na minulé příčiny – tedy v budoucích podmínkách, jež nás nevyhnutelně očekávají.

Planetární vlivy, z nichž astrolog při zkoumání horoskopů a tabulek takovýchto dvou lidí neomylně rozpozná, že jde o duchovní blížence, jsou natolik složité a rozsáhlé, že je není možné vysvětlit v této knize. Jejich rozbor si vyžádá celý nový svazek, jenž se bude zvlášť věnovat právě tomuto tématu a tématům příbuzným. Ovšem pokud se takovéto planetární vlivy v příslušných tabulkách obou milenců skutečně nacházejí, potom dochází k odhalení osudu těchto lidí; milenci se neúmyslně potkají a poté je již nic nerozdělí, ani prožitek smrti, snad jen dočasné úseky pozemského času za stávajícího života, jež budou sloužit komickým duchovním zkouškám. Během těchto období odloučení, ať již krátkých či dlouhých, budou oba jedinci chtít osamocení, prázdnotu a neúplnost. Nicméně i během těchto dočasných přerušení jednoty funguje mezi nimi neustále pulzující astrální komunikace – neboť i tehdy jsou v jistém spojení, jež na vzdálenost překonává dlouhé míle.

Žena, s níž se osobně znám, prožívala nedávno stav citové úzkosti, neboť zoufale postrádala kontakt s mužem, jehož milovala (svým duchovním blížencem) a který byl v té době v zahraničí. Nebylo jediného způsobu, jakým by mohli být vzájemně v kontaktu, ani prostřednictvím telefonu, ani prostřednictvím pošty. Jedné noci, když ležela potmě v posteli, ucítila velice výrazně přítomnost svého milovaného, ovšem jelikož ho ani neviděla, ani se ho nemohla dotknout, pocítila zklamání a bezděčně nahlas řekla: „Proč mě neslyšíš, když tě volám?“ Najednou se rozsvítila lampička na psacím stole na druhém konci místnosti a v týž okamžik upadla na zem veliká papírová sedmikráska, kterou jí daroval před několika měsíci. V úžasu se v posteli posadila, pohlédla na lampičku i na spadlou sedmikrásku a opět řekla nahlas: „Pokud jsi to světlo rozsvítil opravdu ty, dej mi znamení, že jsi skutečně zde, ve svém astrálním těle; zhasni to světlo.“ Lampička okamžitě zhasla, aby na chvíli ponechala pokoj v temnotě, ovšem za okamžik se zase sama rozsvítila a naplnila ložnici světlem. Než k tomuto podivnému úkazu došlo, byla lampička několik hodin zhaslá, takže se rozhodně nemohlo jednat o nějaké výpadky elektrického proudu.

Pro to, co se stalo, nebylo absolutně žádného vědeckého vysvětlení. Ani žárovka, ani přepínač nebyly uvolněné ani jinak poškozené, a ani na připojení či zásuvce nebylo možno najít žádnou závadu. Vše bylo podrobeno důkladné kontrole. A papírová sedmikráska byla až do oné nečekané příhody celé měsíce bezpečně upevněná nad obrazem na zdi. Takovéto „zázraky“ lze však snadno vysvětlit pomocí zákonů metafyziky. Duchovní druh oné ženy ucítil její potřebu a odpověděl jí, astrálně veden svým i jejím „vyšším já“, skrze stříbřitě modré pouto, jež je k sobě pojilo, světelný paprsek, ve skutečnosti viditelný pouze takovému fyzickému zraku, jakým disponuje pouze zkušené médium či senzitivní bytost. Později se žena dozvěděla, že milovaný muž se s ní přesně v tutéž dobu snažil také spojit. Těm, kteří věrně milují a umějí využívat elektrického spojení, jež je k sobě poutá, těm není potřeba pošt ani telekomunikačních společností, neboť jsou neustále v kontaktu prostřednictvím své astrální „východní jednoty“. Podobných případů, k nimž došlo mezi dvěma lidmi, kteří byli ve vzájemném láskyplném vztahu jakéhokoli druhu, ať již se jednalo o rodiče a děti, o blízké přátele, manžele či milence, se doposud událo bezpočet.

Stále však slýcháme výkřiky strohých vědců: „Chceme fakta, fakta, fakta!“ Astronomie i ostatní vědy, které skrze malé stromečky nižší matematiky a fyziky nejsou schopny uvidět vzrostlý metafyzický les, jednoduše „meta“ zavrhují, přestože metafyzika je schopná vysvětlit mnoho ze záhad. „Meta“ je řecké slovo, jež znamená „za, přesahující“. Pravda tedy leží nad faktickou myšlenkou? Einstein si toho byl vědom. Jednoho dne, a nebude to v tomto nadcházejícím Věku Vodnáře dlouho trvat, budeme mít k dispozici nástroje natolik citlivé, že jich bude možno použít k měření nezměrné energie magnetického pole lásky, čímž budeme schopni demonstrovat způsob, jakým její elektrické impulzy dokážou narušovat přírodní zákony (nikoli však negativně), obracet gravitaci (a též třeba skrze regeneraci buněk zvrátit proces stárnutí), jak dokážou rozšiřovat možnosti telepatického spojení, a stejně tak budeme schopni i mnoha jiných zázraků, včetně možnosti vybavit si zpětně minulé inkarnace, což budou fakta, před nimiž bude konečně skeptická věda nucena kapitulovat. Ano, toto vše dokáže láska, pokud je touha dostatečně silná, pokud pohnutky nejsou sobecké a pokud je vynaloženo dostatek víry a dostatek vůle. K takovým věcem dochází každý den.

Hodnověrní svědkové dokládají, že útlá žena je schopna zvednout třeba i kola dvoutunového auta, pokud je pod nimi její dítě – což je v naprostém rozporu se zákony fyziky, ovšem v dokonalém souladu se zákony metafyziky. Láska je totiž daleko více než pouhý cit či pocit. Láska je pozitivním elektrickým impulzem, a věda doposud nebyla s to vyvinout zařízení, které by bylo natolik jemné, aby tyto impulzy, skutečně existující, dokázalo zachytit. „Vědci“ nevěřili ani v rádiové vlny, dokud je nebylo možno změřit… a přesto, přes jejich skepsi, se tyto vlny kolem nás vyskytovaly. H. T. Buckle napsal ve své knize History of Civilization in England (Dějiny civilizace v Anglii): „… co se významných objevů týče, je zcela běžné, že ještě po jejich zveřejnění vyroste několik generací, aniž by jim byly ochotny věnovat sebemenší uznání; potom nastane období, kdy je na tyto pravdy pohlíženo jako na běžnou skutečnost; a o něco později již nastává jiné období, kdy jsou považovány za naprosto nezbytné a i ti největší zabedněnci se podivují nad tím, jak je kdo kdy mohl popírat.“

Během strastiplného hledání duchovního druha se člověk několikrát ocitá ve slepých uličkách, mnohý vztah, který se zpočátku zdál jako ten pravý, posléze vybledne, až se nakonec rozplyne v nezájem a znuděnost, a i když je duchovní blíženec nakonec nalezen, stále ještě nás očekává dostatek komplikací a zkoušek způsobilosti, jež nám budou dočasně působit bolest, kterou lze zmírnit pouze neustálým porozuměním a odpuštěním. Pokud jen oplácíme bolest bolestí, jistojistě si takovéto reakce pěstujeme i do budoucnosti a naše karma nám vše vrátí i s úroky.

Někdy se může zdát, že problémy dvou lidí, kteří se milují, jsou beznadějné, že překážka, jež je od sebe odděluje, je nepřekonatelná. Ovšem veškeré takovéto problémy se okamžitě rozplývají, jednoduše se zcela ztrácejí při pouhém doteku rukou či srdcí, myslí, nebo i jen když se vzájemně dotknou nosem a přitom zašeptají jediné slovo: „zázrak“. Neboť láska je zázrakem, tajnou mocí, kterou disponují všichni ti, kdo milují, aniž by si to uvědomovali. Nezáleží vůbec na tom, jak velká je rána nebo jak hořce zní vyslovená slova – láska všechno zahladí, jako by nikdy k ničemu takovému nedošlo, ovšem je k tomu zapotřebí touhy a vynaloženého úsilí toho, kdo bolest způsobil – a též schopnosti odpuštění ze strany toho, komu bylo ublíženo. Touha, úsilí a odpuštění, to vše je zapotřebí k uvolnění síly a moci lásky.

V bájné výpravě za svatým grálem jde o dvojí hledání. Na materiální či pozemské úrovni se týká skutečného poháru, z něhož Nazaretský pil při Poslední večeři Páne. Pohár byl podle svědectví svatých zakopán blízko místa, kde druidští kněží (následovníci esejců) vykonávali své mystické obřady – a k jeho objevu Věk Vodnáře směřuje.

Na vyšší, mystické úrovni však každý člověk úspěšně zakončí výpravu tehdy, kdy se opětovně spojí se svým duchovním blížencem, neboť jedině tehdy, když se všichni osamocení a rozdělení blíženci radostně shledávají v opětovném spojení, jedině tehdy do sebe zapadají jednotlivé dílky skládačky Života a jedině potom vzniká úplný obraz, který je součástí celého vesmíru. Podle legendy se má na úsvitu Věku Vodnáře spojit opět v jedno tělo čtrnáct kousků duše Usirovy. Usirova duše byla rozptýlena na všechny strany, když jeho bratr Sutech (jenž způsobil první západ Slunce na Zemi) rozsekal Usirovo tělo na čtrnáct kusů. Z těchto kousků potom vzejde muž, jenž bude opět po milionech let hledání a po bezpočtu inkarnací, jimiž musel projít v minulosti, spojen se svým duchovním blížencem – bohyní Eset.

Ve stejné chvíli pak dojde i ke znovuspojení nadlouho rozdělených duchovních blíženců Sutecha a jeho Nebthety, aby společně dokonali své poslání a skrze splynutí svých aur objevili svatý grál Nazaretského. Potom, jak praví legenda, skrze zázrak vzájemného odpuštění onoho dávného hříchu Sutech se svým bratrem Usirem a s Eset a její sestrou Nebthetou naleznou ztracené kroniky Atlantidy… stejně jako hrobku Usira, jež obsahuje záznamy o stavbě Usirovy Velké pyramidy v Gíze (nikoli Chufevovy, jak je mylně již po celé věky předpokládáno). Jakmile tedy dojde k naplnění těchto velikých a svatých událostí, jež budou následovat po procitnutí oněch čtyř duchovních blíženců (a jednoho dalšího), kteří dojdou k poznání skutečné totožnosti svých „vyšších já“, znenadání začne docházet k témuž vzájemnému rozpoznávání i mezi mnoha dalšími duchovními blíženci. Teprve poté si uvědomíme naše dědická práva, jak je pokorně stanoví modlitba: „Přijď království tvé, buď vůle tvá, jak v nebi, tak i na zemi“ (jak nahoře, tak i dole). A teprve poté snad budeme schopni změnit podobu Trojice sluneční, hvězdné a měsíční energie kosmu.

Ti, kdo hluboce milují a kdo jsou v opravdovém spojení se svými druhými polovinami sebe samých, ti nemají nejmenší touhy rozpoutávat války ani podmaňovat si druhé. Stejně jako měla i ve smrti vášeň Romea a Julie moc zrušit nepřátelství a usmířit rozhádané Kapulety a Monteky, tak i extatické splynutí milenců (duchovních blíženců) má moc sjednotit muže i ženy, celé lidstvo, všechny pozemšťany ve věčném míru a dobru. Pax et bonum. Není náhodou (nic není náhodou), že muž, jenž přinejmenším učinil první mírové gesto, jehož záměrem bylo dosáhnout usmíření na Středním východě, Anvar Sadat, je skutečně šťastně ženatým mužem, který má po svém boku ženu reflektující cíle jeho „vyššího já“, a stejným mužem je i izraelský Menachem Begin, jenž přinejmenším zpočátku toto gesto přivítal ve stejně upřímném duchu a se stejným projevem dobré vůle. Stejně tak nebylo náhodou, že Hitler byl osamoceným člověkem, jehož nikdo nemiloval.

A Ježíš Nazaretský? Ten rozhodně nebyl ani sám, ani nepostrádal lásku žen. Zajímavá a úzkostlivě propracovaná kniha Štíra reverenda Williama Phippse s názvem The Sexuality of Jesus (Sexualita Ježíšova), kterou roku 1973 vydalo nakladatelství Harper & Row pod názvem Did Jesus Love? (Miloval Ježíš?), vrhá tolik potřebné světlo na dlouho skrývanou záhadu Ježíše a jeho vlastního duchovního blížence. Neboť i on byl pouhým mužem, i když s božskými vlastnostmi – a i ona byla pouhou ženou, stejně jako já či vy.

Dogma o božství, stejně jako dogma o patriotismu, je negativní vibrací, která se snaží nadřazovat jednoho muže, jednu ženu či jeden národ nad ostatní lidi či národy. A jak je to tedy s Ježíšem Kristem? Ano, byl více než lidský, byl odlišnou entitou, ale nebyl o nic více nadčlověkem ani bohem než kterýkoli muž či žena, kteří se ve vzácných a krátkých chvílích dokážou naladit na své individuální nadvědomí. Anvar Kristus… Menachem Kristus… Robert Kristus, Telma, Michal, Zuzana, Artur Kristus… a tak dále včetně vašeho jména. Kristus je jednoduše jiným vyjádřením svatého Ducha, jenž dokáže vstoupit do každého člověka. Jsme všichni synové a dcery Boží – a také synové a dcery Jeho družky, Jeho duchovního blížence. Neboť jak by mohl náš stvořitel nemít svůj protějšek? Polarita pozitivního-negativního, mužskosti-ženskosti přece existuje ve všech rozměrech, na všech stupních vědomí, jak v nebeských galaxiích, tak v pozemském pekle (jak je nyní zřejmé). Sám Ježíš nikdy neprohlašoval, že je bohem. „Co jsem učinil, můžete činiti též… běžte a čiňte jako já… budiž vám učiněno dle vaší víry…“ To nejsou výroky vyjadřující nějakou spirituální nadřazenost, nýbrž pouhá upozornění, že to, co je demonstrováno, je projevem „božského“ uvnitř každého z nás, že jde o zázraky, jichž jsme my všichni schopni – i když nikoli bez obětí, nikoli bez jisté disciplíny, jíž je zapotřebí, abychom dokázali ovládnout své tělo, mysl a emoce. Je jen přirozené, že slovo „disciplína“ má stejný slovní základ jako slovo disciple (učedník).

Ony předpovídané katastrofy a pohromy, ať již k nim má skutečně dojít či nikoli, ať jim skutečně nejsme schopni zabránit či jsme schopni, byly uvedeny do chodu mnoha temnými silami… podzemními testy destruktivních druhů energie… negativními vibracemi současné vlny sexuální promiskuity a degradace sexu na jeho nejnižší možnou úroveň… opětovným vzestupem hamounství a hrabivosti… sobectvím a neochotou dělit se s někým jiným o své peníze, jídlo či lásku. Potřeba sexu je pro lidi na celém světě stejně naléhavá jako potřeba jídla. Ale sdílet lásku, to přece neznamená dělit se navzájem o svá těla při smyslných skupinových sexuálních zážitcích – vždyť nenasytnost nemůže být správnou odpovědí ani na jednu ze zmíněných potřeb.

Sex není hřích, pouze zneužívání jeho energie je hříchem proti „vyššímu andělu“ našeho vlastního já. Sexuální splynutí je „hlubokou“ extází, kterou objevují ti, kdo milují, je symbolem splývání muže a ženy s vesmírem a přírodou v jediný celek. Jedná se zde o jednoduchou záležitost priorit. Nejdříve se zamilováváte zrakem, poté svou myslí a nakonec svým srdcem (city). Ovšem nyní do tohoto prožitku vstupuje i vaše duše, ať již si to uvědomujete či ne, v tomto okamžiku již vnímáte lásku spirituálně, a to je chvíle, kdy teprve lze začít vnímat lásku i tělesně.

Pokud změníte pořadí těchto kroků, prostě to nefunguje, neboť pouze oči vědí, jak vás vést v mysl toho, na něhož hledíte, pouze mysl ví, jak vás uvést v srdce toho, s nímž jste našli duchovní spřízněnost, pouze srdce ví, jak vstoupit v jednotu s duší toho, jehož milujete, a duše je si dobře vědoma – velmi dobře vědoma, věřte mi -, jak vás poté vést k extázi jednoty, již nazýváme pohlavním stykem, v němž se dva stávají „jedním tělem“.

Jestliže však začínáte stránkou tělesnou, tělo nemá nejmenší potuchy, kam vás zavést; vede vás pouze k větším a větším tělesným požitkům, které však samy o sobě nemají tu moc naplnit očekávání lásky či zasytit hlubší potřeby lásky, k požitkům, které působením jistých fyziologických zákonů nutně musejí posléze vést k imunitě těla vůči těmto požitkům, a tak tělo následně vyžaduje stimulaci stále silnější a silnější, až nakonec, stejně jako v případě drogy, tělo dosahuje takové roviny, v níž se veškeré pocity ztrácejí a dochází k zapomnění. Používat tělo jako nástroje sexu zcela oproštěného od lásky, to je jako poslouchat stereofonně nahranou symfonii z jediného reproduktoru.

Ano, tento čas je čas pro příchod Spasitele, který nám opět připomene základní pravidla lásky, jimž nás kdysi učil a jež jsme tak záhy zapomněli. Neboť není důležité, jak hluboko jedinec či celý národ zabředl do omylu, protože láska vždy dokáže znovu nastolit úctu k lidství. A stejně tak není důležité, jak daleko je od nás námi milovaná osoba, protože láska nás s ní stejně vždy opětovně spojí. Básník Emmet Fox říká, že pro lásku, pokud ji prožíváme s dostatečnou silou, není vzdálenost, kterou by nedokázala překonat, není nemoci – ať již mravní, duševní, citové či spirituální -, kterou by nedokázala uzdravit, stejně jako není boje, v němž by láska nedokázala zvítězit. Láska je koncentrovaná kinetická energie, nejmocnější síla přírody, síla, jež sahá za hranice přírody samé.

Koniec ukážky

Table of Contents

Dvanáct tajemství lásky

Kombinace znamení lásky

Osobnosti, země a události v jednotlivých znameních