EDICE

Polozapomenuté války

Ediční rada edice Polozapomenuté války

prof. PhDr. Robert Kvaček, CSc. (FF UK, Technická univerzita Liberec)

doc. PhDr. Jan Halada, CSc. (FSV UK, vedoucí katedry Marketingové komunikace a PR)

doc. PhDr. Martin Kovář, Ph.D. (FF UK, ředitel Ústavu světových dějin na FF UK)

doc. PhDr. František Stellner, Ph.D. (FF UK a VŠE, ředitel Ústavu světových dějin na VŠE)

prof. PhDr. Aleš Skřivan, CSc. (FF UK, Ústav světových dějin)

doc. PhDr. Radek Fukala, Ph.D. (Univerzita Hradec Králové)

PhDr. Karel Richter, CSc.

EDICE

Polozapomenuté války

KAREL RICHTER

Dobyvatel světa

(ukázka)

VÁLEČNÁ ANABÁZE ALEXANDRA VELIKÉHO

MĚSTO

LETOHRAD

MĚSTO LITERATURY FAKTU

Copyright © Karel Richter, 2010

Cover © Karel Kárász, 2010

Illustrations and field sketches © Markéta Sandanusová, 2010

Maps © Jiří Martinek, 2010

Czech Edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2010

ISBN 978-80-87027-81-3

OBSAH

„MÁŠ SYNA, PANE!“

MAKEDONSKÉ VÝBOJE

KDO VŮBEC BYLI MAKEDONCI?

NÁSTUP NOVÝCH ČASŮ

CHLAPEC ALEXANDR

EXPANZE

V ÚLOZE REGENTA

KORINTSKÝ SPOLEK

RODINNÁ ROZTRŽKA

KRVAVÁ SVATBA

NÁSTUP MLADÉHO KRÁLE

BALKÁNSKÉ TAŽENÍ

INVAZE

BITVA NA GRÁNÍKU

V ROLI OSVOBODITELE ŘEKŮ

BITVA U ISSU

KDO S KOHO

DOBÝVÁNÍ TYRU

NÁSTUPCE FARAONŮ

BITVA O PERSKÝ TRŮN

NA TRŮNĚ KRÁLE KRÁLŮ

TAŽENÍ DO MÉDIE

SPIKNUTÍ

ZÚČTOVÁNÍ S BÉSSEM

POSLEDNÍ VÝSPA ODPORU

NA PRAHU VELKÝCH UDÁLOSTÍ

POCHOD DO INDIE

KDE JSOU HRANICE SVĚTA?

ÚNAVA ZE SLÁVY

OBNOVA KRÁLOVSKÉ MOCI

CO JEŠTĚ ZBÝVÁ VYKONAT?

KDE KONČÍ MOC A SLÁVA?

BOJ O DĚDICTVÍ

CHRONOLOGIE

LITERATURA

Ediční poznámka

V případě zápisu osobních a místopisných jmen a názvů se redakce i autor řídili transkripcí uplatněnou v knize: Arriános Tažení Alexandra Makedonského vydané nakladatelstvím Svoboda.

„MÁŠ SYNA, PANE!“

Neví se to zcela přesně, ale dvacátého července (nebo někdy kolem toho dne) roku 356 př. n. l. v královském paláci v Pelle Filipova manželka Olympias porodila syna, jemuž bylo dáno jméno Alexandr. Král dlel v té době u armády, která právě pod jeho velením dobyla město Poteidaiu. Zaprášený kurýr z hlavního města Pelly se přiřítil do tábora králových vojsk na uříceném koni. Krále zastihl ve velitelském stanu v rozhovoru s důstojníky jeho štábu. Sedmadvacetiletý vladař a vrchní velitel se od nich nijak nelišil oblečením ani žádnými odznaky moci, leda robustní postavou a mužně sličnou, plnovousem obrostlou tváří. Seděl v ozdobném křesle a rozmáchlými gesty objasňoval, jak má v úmyslu ztrestat dobyté město. Athénští klérúchové budou vykázáni a poteidajští občané prodáni do otroctví. Území obce odevzdá chalkidickému spolku.

Když strážný rozhrnul hedvábný vchod stanu, aby dovnitř vpustil udýchaného a potem zbroceného kurýra, Filip povstal v obavě, že se vzápětí dozví nějakou neblahou zvěst, ale kurýr, podávaje mu kožený vak s listinami, zářil širokým úsměvem.

„Máš syna, pane! Narodil se ti syn! Zdravý a statný jako ty!“ Filip hlasitě zajásal: „Za tu zprávu zasloužíš odměnu!“ Nedočkavě rozevřel vak a spěšně z něj vyndával svitky listin.

Radostných zpráv z Pelly se dozvídal víc: Na olympijském stadionu v jezdeckých závodech zvítězil jeho kůň. Generál Parmenión na hlavu porazil vojsko dědičných nepřátel Illyrů, ale co je hlavní a ze všeho nejdůležitější - má syna, následníka trůnu, budoucího krále Makedonie, pokračovatele vládnoucí dynastie Argeovců! (Antická jména či názvy uvádíme ve shodě s českým akademickým pojetím, necháváme však podobu jmen Filip a Alexandr, nikoli Filippos a Alexandros. Pozn. red.)

Narození prince Alexandra v budoucnu obestře řada legend, jejichž reálný základ lze těžko prokázat. Té noci, kdy jej Olympias povila, zachvátil požár svatyni Artemidy v Efesu. Založil jej úmyslně jistý Hérostratos chorobně prahnoucí po slávě. Byla to děsivá podívaná. Plameny sice neohrozily město, ale zatínaly se rudě do noci jako krvavé pařáty dravce. Když pak vojáci dopadli žháře a podrobili ho mučení, přiznal rovnou, že se dopustil tohoto zločinu, aby byl navždy slavný v celém světě. Říkalo se také, že před sňatkem měla Olympias sen, že do jejího lůna vstoupil bůh a vyšlehl odtud plamen, který se rozšířil do všech stran, a trvalo dlouho, než se ho podařilo uhasit. Měsíc či dva po svatbě měl údajně i Filip podivný sen: zapečetil poševní otvor své ženy a na vosku se objevil obraz lva. Několik palácových jasnovidců se shodně vyslovilo, že Filip musí svou ženu pilněji obšťastňovat. Aristandros z Telmissu (pozdější účastník Alexandrova tažení do Asie) nabídl Filipovi jiný výklad jeho snu: „Olympias je těhotná a porodí ti syna, který bude pravým mužem. Nemělo by přece smysl pečetit prázdný džbán.“

Makedonský král Filip II.

Zpráva o narození syna přiměla makedonského krále Filipa, aby se svými druhy tuto velkolepou událost nad jiné významnou nejenom pro něj, ale i pro celou Makedonii náležitě oslavil. V dusném velitelském stanu i v celém táboře se nezřízeně pilo, zpívalo, hulákalo, křepčilo a posléze divoce smilnilo s otrokyněmi a znásilňovanými zajatkyněmi z dobytého a v ožehlé trosky proměněného města Poteidaie, ale i s mladíky, jak bývalo v antickém Řecku dosti rozšířeným návykem.

Ráznost Filipova počínání již v době, kdy se ujímal vlády, připomínala procitání tygra. Během několika měsíců smetl z kolbiště všechny své odpůrce a s nástupem zimy roku 359/8 přikročil k usilovné výstavbě a výcviku své armády, která ho provolala králem. Vládce sousední Illyrie Bardylis pochopil, že invaze do Makedonie, kterou chystal, by mu v dané chvíli mohla přijít hezky draho. Proto ji uvážlivě odložil na příhodnější dobu.

Smrt krále sousední Paionie na počátku nového roku 358 přiměla makedonského krále Filipa k rozhodnému kroku. Dříve než následník zesnulého vládce stačil usednout na trůn, Filip s vojskem přes své severní hranice vpadl do Paionie a rychlou porážkou jejího vojska, které se mu pokoušelo postavit na odpor, donutil paionské představitele, aby uznali nadvládu Makedonie.

Snadným úspěchem se nedal ukolébat k spokojenému vyčkávání s rukama v klíně. Povolal do zbraně všechny tělesně zdatné muže a s desetitisícovým sborem pěchoty a víc než šesti stovkami jezdců vytáhl na západ do Lynkéstidy. Illyrský král Bardylis se začal obávat Filipovy zjevně narůstající síly a rozhodnosti. Nabídl mu uzavření mírové dohody, kterou si chtěl pojistit územní zisk z bojů s vojsky krále Perdikka.

Filip však nemínil Illyrům ponechat ani píď makedonského území, které uchvátili v nedávné krvavé válce. Mírovou dohodu proto odmítl a rozhodl se změřit si s nimi síly, i když si uvědomoval, že jsou protivníky, kteří v boji neznají slitování. Byl odhodlán neznat ho také.

Obě armády na sebe narazily na pláni poblíž dnešního Monastýru u Ochridského jezera. Jejich síly byly početně vyrovnané. Makedonci však měli lepší velení, výzbroj i výcvik. Králi Filipovi se naskytla příležitost v roli vojevůdce svést velkou bitvu s rozhodujícími důsledky.

Vojska se sešikovala proti sobě. Filip v plné zbroji, na hlavě lesklou přilbu, hrud krytou plechovým krunýřem, osobně objížděl falangu pěchoty a pomáhal ji řadit do bitevního čtverhranu. Jezdce umístil na pravé křídlo s úkolem v průběhu boje na jeho pokyn obchvátit a rozrazit levé křídlo nepřítele. Střed a levé křídlo své vlastní bojové sestavy posunul o něco zpět, takže vznikl doprava vysunutý šikmý výstupek. Byla to sestava, kterou s oblibou používal jeho velký učitel Epameinóndás.

Illyrský král Bardylis postřehl nebezpečí jezdeckého obchvatu zleva, a tak sešikoval své pěší jednotky do tvaru protáhlého obdélníku s volným středem. Jeho pravé křídlo se však při zahájení bitvy za postupu proti šikmé formaci Makedonců prohnulo jako luk. Šik illyrské pěchoty se tím zároveň roztáhl do šířky, takže se jeho souvislá linie potrhala. Přibližně uprostřed šiku, kde sám král Bardylis, obklopen elitním oddílem, sledoval z válečného vozu rozvinutí bitvy, vznikla široká trhlina. V té chvíli vyslal Filip kurýra na pravé křídlo s rozkazem pro jízdu k obchvatnému úderu do boku a týlu potrhaného illyrského tvaru. Sám vyrazil vpřed proti nejsilnějšímu uskupení nepřítele, následován v celé šíři bojové sestavy sevřenými falangami pěšáků, krytými velkými podlouhlými štíty a ježícími se dlouhými sarissami, pětimetrovými kopími s dvojdílnými, uprostřed kovovou objímkou spojenými žerděmi. Rozpoutala se krvavá několikahodinová lítá řež, na jejímž konci leželo na zdupaném bojišti přes sedm tisíc mrtvých či těžce raněných Illyrů.

Král Bardylis prchal se zbylou čtvrtinou svých vojsk. Bitva, kterou král Filip rozhodl útokem na nejsilnější místo nepřátelského šiku, skončila. Po nezbytném odpočinku, ošetření ran a pochování padlých nastal čas mírového jednání obou vladařů.

Schlíplý Bardylis přistoupil na Filipův nekompromisní požadavek, aby Illyrové vyklidili všechna západomakedonská území dobytá v minulé válce, zaplatili válečnou náhradu a zřekli se napříště válečných výbojů proti Makedonii. Čtyřiadvacetiletý Filip II., vědom si své nabyté síly a převahy, jednal jako sebevědomý vítěz, který smetl z cesty všechny své rivaly, pomstil smrt svého bratra a plně odčinil nedávné pokoření makedonské královské moci. V očích makedonského lidu se stal rázem největším ze všech dosavadních makedonských králů. Vítězství nad illyrským králem si pojistil jeho souhlasem s uzavřením sňatku s jeho dcerou Audatou.

Manželství již tehdy vladaři uzavírali nikoli z lásky, nýbrž především k utvrzení mocenských vztahů a zajištění potomstva pro spolehlivé trvání dynastie. Neznamenalo také pro manžele žádné omezování sexuálních choutek. V zemích, jako byla tehdejší Makedonie, Illyrie nebo Thrákie, bývalo zvykem mít podle potřeby nebo milostné chuti i několik manželek, které ovšem musely v sobě potlačit sklon k žárlivosti. Filip jich bude mít během své vlády, kromě příležitostných milostnic, celkem sedm. Dokonce se tehdy na jeho účet žertovalo, že si před každým tažením zajistil spojence nějakým novým sňatkem. Požadavek věrnosti se přísně naplňoval pouze u žen, aby si muži mohli být jisti svým otcovstvím, což ovšem neznamenalo, že ženy již tehdy nedokázaly, stejně jako v každé době, současnost nevyjímaje, najít způsob, jak věrnost věrohodně předstírat a důsledky nevěry více nebo méně přesvědčivě zastírat.

Filipovo manželství s illyrskou princeznou Audatou bohužel netrvalo dlouho. Již na jaře roku 357 zemřela, nejspíš při porodu. Místo syna, po kterém Filip z dynastických důvodů přednostně toužil, mu zanechala dcerušku Kynanu. Za svou novou manželku si zvolil Filu, dceru svého oddaného knížete Derdata, vládnoucího pohraničnímu kmeni Elimiótů. Byla to rozhodně dobrá volba, jenže i Fila v létě roku 357, krátce po sňatku, zemřela. Filipovi nezbylo, než aby se opět poohlížel po vhodné nevěstě. Zatím si krátil noci s novou milenkou Filinnou, tanečnicí z Lárissy, sídla dynastie Aleuadů z Thessalie, kam zavítal s vojskem, aby vyhověl prosbě thessalských aristokratů a pomohl jim učinit přítrž krvavému teroru, který po zavraždění Alexandra z Fer rozpoutala jeho žena se svými bratry. Byla to pro něj vítaná příležitost k uplatnění svého vlivu v sousedním státečku. Využil jí úspěšně. Z jeho vášnivých spojení s Filinnou se narodil chlapec Arridaios, levoboček, který bohužel postrádal dynastický význam, neboť byl patrně vinou opilosti rodičů v okamžiku zplození postižen mentální zaostalostí.

V té době si král Filip vybral již svou třetí manželku. Volba padla na princeznu Myrtalé z épeirské královské dynastie Molossů, nazývanou Olympias. Byla sestřenicí krále Épeiru Arryba, takže sňatek s ní sliboval králi Filipovi skrze příbuzenský svazek zajistit si spojenectví s Épeirem posilující jeho pozici proti vpádům z Illyrie.

Olympias, manželka krále Filipa

S ohnivou osmnáctiletou krasavicí Olympiádou se Filip poznal již jako mladičký princ před nějakými čtyřmi pěti lety, v době svého zasvěcování do náboženských mystérií na Samothráce. Jeden druhému, podle Plútarcha, už tehdy padli do oka, ale oba byli příliš mladí, než aby se z jejich probuzené vášně vyvodilo nějaké závažnější rozhodnutí. Tím spíše, že Filip měl dost jiných starostí, než aby mohl ještě myslet na ženění s patnáctiletou dívenkou, i když se mu líbila. Nyní byla situace jiná, a tak zatoužil trvale sdílet lože s oslnivě krásnou épeirskou princeznou, vyznačující se tváří i postavou božské Afrodity.

Na podzim roku 357 ji se souhlasem épeirského krále a za účasti nejvznešenějších hostí v Pelle slavnostně pojal za manželku. Na svatební hostině v audienční síni královského paláce s mozaikovou podlahou se nestřídmě hodovalo za jásavých tónů píšťal a drnkotu strunných nástrojů, s produkcemi artistů, zápasníků a polonahých tanečnic. Nezřízeně se přitom popíjelo víno, na rozdíl od řecké zvyklosti neředěné vodou, takže narůstalo všeobecné rozjaření a mnozí z mužů rozvaleni na lehátkách nevázaně hlučeli a vyzpěvovali a při odchodu za tělesnou úlevou se zjevně potáceli a nestoudně chňapali chtivýma rukama po stehnech a klínech otrokyň roznášejících podnosy s rozmanitou pečení a džbány.

Novomanžel Filip s květinovým věncem ve vlasech, zrudlý a zpocený účinkem nemírného pití, pozdě v noci, když většina hostů se už zpila do němoty a upadla do mrákotného spánku, odvlekl Olympiádu do ložnice, kde ji povalil na široké kožešinové lože, strhal z ní šat a bez nejmenší snahy po něžnostech, jaké by měly předcházet milostnému splynutí těl, jí rozpáčil stehna a brutálně mezi ně s chrčivým zasupěním vrazil svůj ztopořený úd. Olympias v propukajícím vzrušení hlasitě zaúpěla a zkušeně mu sevřela boky pokrčenýma nohama. Filip v návalu rozkoše nepostřehl, že není první, kdo pronikl k tajemství jejího nádherného těla, které se s hlasitými vzdechy vlnilo a zmítalo pod ním. Mlhou opilosti v jeho vědomí proráželo nekonečné uspokojení, že se zmocňuje této božsky půvabné a nad jiné žádoucí ženy, již nyní dravě a bezohledně dychtil oplodnit, aby mu zrodila kýženého syna, následníka makedonského trůnu. S výkřikem vrcholné blaženosti pocítil výron semene tryskajícího do měkké, horké hloubky jejího slastného klínu.

Možná ještě nevěděl, že v žilách jeho ženy Myrtale, která si sama zakládá na vznešeném jménu Olympias, koluje žhavá krev vášnivé ženy, celou duší oddané kultu boha Dionýsa. V čele bakchantek, ozdobena věncem z břečťanu a vinné révy, se dává ovíjet hady, s nimiž se naučila zacházet již jako dítě v Dódoně, a provozuje smyslné tance v divoké extázi při dionýských slavnostech, kdy se bohu přinášejí oběti koz, jejichž krev se zachycuje do misek a pohárů a ještě horká se pije jako zdroj životních sil. Na rožni se pak opékají poražená zvířata a sousta pečené se náruživě zapíjejí vínem až do podroušenosti, v níž se bakchantky beze studu páří s opilými a prostopášně rozdychtěnými muži v nechutných orgiích.

Byla-li Olympias pravidelnou účastnicí těchto neřestných slavností, králi Filipovi to nevadí. Rozhodně ne dnes a v této noční chvíli. Usnul na zmuchlaném loži, černou kučeravou hlavu s hustou bradou položenou na nahých ňadrech své stejně zemdlené a tvrdě spící choti. Jeho svalnatá, osmahlá paže spočívala majetnicky na jejích bocích.