Slepačia polievka pre dušu: Odkazy z neba (ukážka)
Author: Jack Canfield, Mark V. Hansen, Amy Newmark
Date: 2015-01-09 00:00:00+01:00
Description: Jack Canfield, Mark V. Hansen, Amy Newmark – Slepačia polievka pre dušu: Odkazy z neba
Publisher: Eastone Group
Rights: Copyrighted

Ukážka z elektronickej knihy

Chicken Soup for the Soul: Messages from Heaven

101 Miraculous Stories of Signs from Beyond, Amazing Connections, and Love that Doesn’t Die by Jack Canfield, Mark Victor Hansen, Amy Newmark

Copyright © 2010 Chicken Soup for the Soul Publishing LLC All Rights Reserved.

www.chickensoup.com

Slovak edition © 2012 by Eastone Group, a.s.

Z anglického originálu Jack Canfield, Mark Victor Hansen, Amy Newmark – Chicken Soup for the Soul: Messages from Hraven vydaného vydavateľstvom Chicken Soup for the Soul Publishing LLC preložil Michal Zidor. V roku 2012 vydalo vydavateľstvo Eastone Books, Bratislava.

www.eastonebooks.com

Translation © 2012 Michal Zidor

Verše preložila: Jana Báliková

Jazyková korektúra: PhDr. Katarína Vilhanová

Layout: Studio Eastone

Tlač: Těšínská tiskárna, a.s.

Všetky práva vyhradené.

Okrem použitia ukážok pre účely recenzie a kritiky žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná ani šírená v akejkoľvek forme alebo akýmikoľvek prostriedkami bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-8109-541-2

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2015

Prvá kapitola

DO NEBA A SPÄŤ

1

Cesta do neba

Pokoj nespôsobuje absencia trápenia, ale prítomnosť Boha.

– neznámy autor

V hlave mi hučali doktorove slová: „Bohužiaľ, Jake to neprežil.“ Neveriacky som tresla slúchadlom. Vzlykajúc som sa zviezla na pult.

Môj snúbenec schytil moju peňaženku a rýchlo ma viedol k svojmu autu. Keď sme dorazili do nemocnice, pohľad na môjho päťročného syna Garretta bol strašný. Krv z rán na jeho tvári už zaschla a sčernela. Na prvý pohľad sa zdalo, akoby mu ten náraz vybil všetky zuby.

„Ahoj, Garrett,“ povedala som a keď som ho pobozkala na čelo, snažila som sa nasilu usmiať.

„Odkiaľ máš toho plyšového medvedíka? Je rozkošný.“

„Dal mi ho ujo v sanitke,“ podarilo sa Garrettovi povedať cez opuchnutú sánku.

Tak ako väčšina malých chlapcov, aj Garrett bol fascinovaný ľuďmi, ktorí riešili krízové situácie. Jeho najobľúbenejším televíznym programom bol seriál o núdzových prípadoch. Pred začiatkom seriálu si na koberci pred televízorom zoradil všetky svoje elektrické záchranné autíčka. Jeho zbierka hasičských vozov, policajných áut a sanitiek bola pripravená na akciu. Nikdy by mi nenapadlo, že bude obeťou vo svojej vlastnej epizóde.

Naraz sa závesy roztiahli a do miestnosti vstúpil lekár. „Musíme zistiť, či nemá vnútorné krvácanie. Keďže Garrett nemôže prehltnúť kontrastnú látku, musíme mu vložiť cez nos do krku hadičku a vstreknúť tú látku cez ňu, aby sme mohli urobiť röntgenovú snímku. Chcete ostať s ním a držať ho za ruku?“

„Samozrejme.“ Sťažka som prehltla a snažila som sa potlačiť slzy. Bolo mi jedno, že nedokážem sledovať ani to, ako mi berú moju vlastnú krv.

Zvyšok dňa bol ako rozmazaná šmuha. Okrem množstva telefonátov a davu návštevníkov si pamätám len to, že sa vo mne začal usadzovať zvláštny, ale vítaný pocit pokoja. Neskôr v ten deň nám lekár povedal prvé dobré správy.

„Garrett má tenučkú fraktúru sánky, ale röntgenové snímky neukázali žiadne vnútorné krvácanie.“

Opuchy na Garrettovej tvári mu veľmi nedovoľovali nejako sa zatváriť, ale bola som si istá, že sa snaží usmiať. Nechcel, aby som si robila starosti. Čoskoro zadriemal.

Nasledujúce ráno som Garrettovi nakvapkala do úst detským kvapkadlom trochu džúsu. „Čo sa deje, mami?“

„Nič,“ zaklamala som. Aj keď som vo svojom vnútri cítila pokoj, v skutočnosti som nemala ani poňatia, ako mu poviem o jeho dvojročnom bračekovi Jakovi.

„Mohla by si počkať, kým sa na Jaka neopýta Garrett,“ radili mi moji priatelia. Najskôr to vyzeralo ako dobrý plán, ale Garrett sa ma na to neopýtal ani po štyroch dňoch.

Keďže sa blížil deň pohrebu, môj snúbenec sa začal znepokojovať. „Chceš, aby som sa s ním pozhováral?“ opýtal sa John.

„Nie.“ Povzdychla som si. „Musím to urobiť sama.“

Keď som vstúpila do miestnosti, Garrettovi sa rozjasnila tvár. „Pozri, mami! Bruce mi priniesol ďalšie plyšové zvieratká. Aj transformera, ktorého som chcel – volá sa Optimus Prime.“

„To je milé, zlatko.“ Váhavo som si k jeho posteli prisunula stoličku.

„Garrett,“ začala som.

„Áno, mami?“

Moje telo bolo zrazu ako paralyzované. „Neviem, ako ti to mám povedať…“ odmlčala som sa a zalapala som po dychu. „Ide o Jaka. Jake to neprežil.“ Po tvári mi stekali slzy. Nemohla som ani dvihnúť pohľad.

„Mami, ale ja to už viem.“

„Ty to vieš?“ Spadla mi sánka. „Ako to, že to už vieš?“

„Po tej nehode som mal ísť do neba s Jakom.“ Garrett vyletel s Optimom Primom do vzduchu. Napodobnil zvuky výstrelov, keď porážal svojich neviditeľných nepriateľov. „Jake musel vojsť dnu, ale mne Boh povedal, že môj čas ešte nenastal.“

Naraz som sedela na okraji stoličky. „Aké bolo nebo?“

„Mami!“ Garrett s predstieraným pohoršením prižmúril oči. Položil svojho transformera. Na tvári sa mu objavil rozpačitý výraz. „Mami! To ti nemôžem povedať!“

„Prečo nie?“ naliehala som naňho.

„To je prekvapenie!“

„Som si istá, že Bohu nebude prekážať, keď mi to povieš, Garrett. Pochopí to, veď som tvoja mama.“

„Nie, mami, nemôžem!“

„Prečo nie?“

„Lebo. Boh mi povedal, že to je prekvapenie.“

Vrátil sa ku hre so svojimi hračkami, zatiaľ čo ja som si ohromene sadla späť na stoličku. Garrett si našiel skvelý čas na tajnostkárstvo. V minulosti vyzrádzal tajomstvá na počkanie, no teraz mal zamknuté ústa.

Pokoj, ktorý Garrett cítil, ešte znásoboval ten môj. Na Jakovom pohrebe sme mali obaja príhovor. Držala som mu mikrofón, kým pred stovkami prítomných rozprával príbeh o tom, ako odprevádzal svojho malého bračeka do neba. Počas dní a týždňov, ktoré nasledovali po jeho prepustení z nemocnice, som sa z neho snažila dostať nejaké podrobnosti, ale už mi o tom nechcel nič povedať. Bola som ohromená jeho detskou dôverou, no bojovala som so skepsou. Bol Garrett skutočne v nebi alebo šlo len o výplod jeho päťročnej predstavivosti?

Deti si niekedy vedia vymyslieť úžasné príbehy. Ak si to však len nahováral, preňho to určite fungovalo. Nezdalo sa, že by cítil žiaľ, ako to predpovedajú knihy o prekonávaní bolesti zo straty blížneho. Nikdy nemal zlé sny o tej nehode. A aj keď jeho biologického otca nakoniec odsúdili za usmrtenie človeka z nedbanlivosti, pretože šoféroval pod vplyvom niekoľkých narkotík, Garrett naňho nebol nahnevaný. A predsa som sa v tom vŕtala a vŕtala a snažila som sa, aby mi o svojej púti do neba niečo povedal.

Až nakoniec som dôvod jeho nezvyklej mlčanlivosti odhalila.

Jedného dňa som čítala náboženské príbehy, tak ako každé ráno, a v Biblii som narazila na príbeh o jednom človeku, ktorý bol v nebi. Nemohol opísať, čo videl, pretože to bolo tajomstvo. Žasla som. V Druhom liste Korinťanom apoštol Pavol vraví, že sa ocitol v „treťom nebi“, kde počul neopísateľné veci – také, ktoré človeku nie je dovolené prezradiť.

Pavol sa dostal k rovnakému tajomstvu ako Garrett.

Na chvíľu som sa pri tých riadkoch zastavila. O tom, čo Garrett uvidel, nemohol rozprávať. Skutočne to bolo tajomstvo. Nebola to rozprávka – bol to príbeh viery.

Zatvorila som Bibliu. Moje pochybnosti sa konečne vytratili. Kto som ja, aby som sa snažila rozlúsknuť božské tajomstvo? S úžasom som si uvedomila, že táto púť do neba doňho vliala pokoj uprostred nášho nešťastia. Už nikdy nebudem pochybovať o viere dieťaťa ani o schopnosti Boha vliať do človeka pokoj, keď sa topí v nešťastí.

Predovšetkým, keď ide o jeho drahé deti.

* * *

Jakova smrť zmenila môj osud. Vďaka pokoju a radosti, ktoré som cítila vo svojom žiali, som začala písať. Jakov odkaz vo mne svojím spôsobom pretrváva. Čo sa týka Garretta, má devätnásť rokov a aj keď o svojom výlete do neba stále veľmi nehovorí, vnútorný pokoj ho nikdy neopustil. Viem, že Boh má dobrý dôvod, prečo Garretta v ten deň do svojho tajomstva zasvätil. Aj keď by som o tom veľmi rada vedela viac, jedno viem určite – nebo je plné pokoja a radosti, pretože Garrett si z neho odniesol zásobu na celý život.

– Christy Johnson

2

Určite príď tiež

Trocha viery privedie tvoju dušu do neba, no veľa viery vnesie nebo do tvojej duše.

– neznámy autor

Tento príbeh som napísala a zdokumentovala pred rokmi počas choroby a smrti našej dcéry Susan. Dnes si uvedomujem, aký vplyv mali tieto okolnosti na každého člena našej rodiny. Nesieme si v srdci vieru, že jedného dňa uvidíme Ježiša, Susan a anjelov v nebi.

* * *

Naša sedemročná dcéra Susan ležala na jednotke intenzívnej starostlivosti a túlala sa niekde medzi neznámom a realitou. Na krátku chvíľu otvorila oči, pozrela sa na mňa a opýtala sa: „Kto bol ten muž, čo tu práve bol?“

„Myslíš ocka?“ opýtala som sa.

„Nie. Pst, zase sem ide.“ Susan zatvorila oči a opäť bola preč. Keď znova nadobudla vedomie, opýtala som sa jej: „Susan, ako ten človek vyzerá?“

„Pozri sa naňho sama,“ povedala. „Opäť prichádza. Idem späť lietať.“ Letmo som si prezrela miestnosť. Nikoho nebolo vidieť.

Bežala som zohnať pomoc. „Niečo sa deje so Susan!“ kričala som. „Myslím, že umiera!“

Keď jej sestrička skontrolovala životné funkcie, povedala: „Pozrite na ňu. Susan vyzerá šťastne. Z očí jej žiari radosť. Je v poriadku.“

Susan pred niekoľkými mesiacmi diagnostikovali zhubný mozgový nádor. V tú noc som padla na kolená a modlila som sa: „Si tu, Bože? Ak ma počuješ, prosím, daj našej rodine silu čeliť všetkému, čo nás čaká.“ Na ničom, čo som sa za všetky tie roky naučila v kostole, už nezáležalo. Musela som nájsť Boha sama.

Keď som v tú nedeľu popoludní odchádzala z nemocnice, mala som pocit, že Boh možno vyslyšal moje prosby. Susan mi odovzdala posolstvo.

„Vaša dcéra už možno nikdy nebude chodiť,“ povedal nám neurochirurg v deň, keď sme ju brali domov.

V priebehu niekoľkých krátkych týždňov sme Susan pozorovali, ako vstáva a skúša urobiť aspoň krôčik, až nakoniec prešla na koniec izby bez pomoci. Onedlho odložila svoje barly.

„Dajte tieto veci preč. Zvládnem to sama,“ zvolala.

Cítila som, že moje modlitby boli vyslyšané. Kým som raz ráno Susan kúpala, povedala mi: „Láska je skvelý spôsob, ako sa o niekoho starať.“

Nebola som si istá tým, čo som počula, a tak som sa opýtala: „Čo si vravela, Susan?“

„Láska je skvelý spôsob, ako sa o niekoho starať.“ Susanine myšlienky ma niekedy zaskočili, no vedela som, že majú duchovnú podstatu.

Po týždňoch, počas ktorých sa Susanin stav zhoršoval, začalo jej telo slabnúť, no psychicky pôsobila radostnejšie.

Vyhľadala som starú babičkinu Bibliu a hľadala som v nej odpovede na otázky týkajúce sa Boha. Jedno ráno som z nej čítala Susan. Keď som prečítala, že Ježiš je svetlo, povedala: „Ideme za tým svetlom, však, mami?“

Ideme za svetlom? Čudné. Aj naďalej som sa modlila k Bohu.

Ubiehali týždne – týždne liečby, pobytov v bunkách zbavených baktérií, krvných transfúzií a druhej operácie. Susan opäť zmiatla lekárov tým, že sa znova naučila chodiť. Nikdy nestratila schopnosť jasne myslieť a hovoriť. Keď sedávala v obývačke a hrala stolné hry so svojou sestrou a bratom, zdalo sa, že je úplne zdravá. Naraz začala plakať.

„Chcem ísť späť a zase lietať.“

„Nechcela by si opustiť Michaela, Kristen, ocka a mamku, však?“

„Áno, chcela,“ povedala Susan.

„Ale nám by si chýbala,“ povedala som a pevne som ju objala.

„Tak dobre,“ vyhlásila Susan, vyskočila a vrátila sa ku hre. Myšlienka na lietanie Susan nikdy neopustila.

Po dvadsaťjeden mesiacoch choroby Susanino telo tretí raz skolabovalo. Prišla o zrak, ochrnula jej pravá ruka a noha a bola pripútaná na lôžko, ale rozprávala plynule a priam žiarila radosťou.

„Mumzy-Poo,“ zakričala z postele a zasmiala sa, pričom použila svoju obľúbenú prezývku pre mňa. Dvihla svoju zdravú ruku. So vztýčeným prstom vyhlásila: „Čoskoro budem mať narodeninovú oslavu. Na budúci týždeň som na ňu pozvala všetkých svojich kamarátov. Bude to ten najväčší večierok na svete.“

„Je len osemnásteho júna,“ povedala som. „Narodeniny máš tretieho júla.“

„Tak dlho nemôžem čakať,“ odvetila. Snažila som sa predstierať, že som to nezaregistrovala. Lenže jej ďalšiu vetu som počula veľmi jasne.

„Včera večer boli v mojej izbe anjeli,“ povedala vecne.

„Čo robili?“ opýtala som sa a snažila som sa znieť nenútene.

„Zleteli ku mne.“

Pamätala som sa na Susanine predchádzajúce výroky o lietaní, a tak som sa spýtala: „Kam tí anjeli odleteli?“

Očakávala som, že mi o tom bude dlho rozprávať.

Susan sa usmiala a ukázala na strop. „Leteli hore a potom boli preč.“

Anjeli! Ako súvisia so Susaninou vierou v Boha? Myšlienka na anjelov v tesnej blízkosti Susan ma znepokojila.

Po tej návšteve som si navrávala, že Boh vie, čo Susan potrebuje. Možno ju poletovanie anjeličkov rozveselí a pomôže jej. Lenže Susan ešte neskončila.

„Vieš čo, mami?“

„Áno?“

„Kedysi som mala krídla. Boli oranžové. Už veľmi skoro dostanem nové. Tentoraz budú žlté.“ Z jej slepých očí žiarilo svetlo. Čaká odo mňa, že prijmem túto informáciu s radosťou? Myšlienka na krídla, lietanie, anjelov a ďalšie narážky na tieto neobyčajné stvorenia a ich priamu spojitosť so Susan mi trhali srdce. Nenachádzala som slov a snažila som sa zakryť slzy, ale Susan môj hrozný strach cítila.

„Poď sem, mami,“ prikázala. Silno ma objala zdravou rukou okolo krku a potichu ma utešovala. „Moja úbohá mamička. Neboj sa, je to v poriadku.“ Potichu som plakala, kým ma moje malé dievčatko chlácholilo.

Devätnásteho júna som tichučko vošla do jej izby. Zdalo sa, že Susan tvrdo spí. Občas sa pohla. „Mami,“ povedala ticho. „Keď ma odtiaľto dnes večer vezmú, určite príď tiež.“

„Ty nikam nejdeš, Susan. Mamka bude hneď vedľa teba.“

Kým opäť zaspávala, jej slová mi zneli v ušiach.

Dvadsiateho júna skoro ráno som sa zobudila na šklbnutie. Vrhla som pohľad na Susan. Jej tvár bola skrútená v grimase. „Suzan? Si v poriadku?“ opýtala som sa a jemne som jej hladila čelo. „Susan, som tu. Mamka je pri tebe.“ Žiadna odpoveď. Jej telom opäť zašklbalo.

„Susan? Susan?“ S každým ďalším zvolaním som bola zúfalejšia. Vzala som jej ruku do svojej, vrhla som sa na kolená vedľa jej postele a modlila sa.

Pri lúčoch skorého ranného slnka, ktoré na nás ostro dopadali, som v sanitke pobozkala Susan na rozlúčku. Ešte posledný raz som ju pobozkala a nechala som ju odísť. Keď som sa zohla, aby som zostúpila na chodník, prišiel za mnou Phil. „Je preč,“ zašepkal, akoby vedel, ako sa táto cesta skončí.

„Áno.“

Čakala som na chodníku a sledovala Phila, ako svojej drahej princeznej dáva láskyplné zbohom. Potom vyšiel von a plný žiaľu sa postavil vedľa mňa.

Po všetky dni, týždne a roky od tej chvíle si pamätám Susanine posolstvá. Každé z nich ma upokojuje. Susan mala pravdu. „Pozri sa sama,“ povedala mi. Boh mi v mojom trápení pomohol a dal mi silu a vieru, že raz aj ja uvidím Ježiša. Letmo mi ukázal, ako vyzerá nebo a jeho lietajúci anjeli.

Susan nás opustila pred svojimi deviatymi narodeninami. Predstavovala som si, ako si užíva svoj najväčší večierok na svete s anjelmi. Keď na ňu myslím dnes, vidím ju s novými žltými krídlami. Predstavujem si jej radostnú tvár, jej žiariace oči vo svetle krásnej Kristovej lásky. Dodnes si spomínam na jej posledné slová na zemi. „Určite príď tiež,“ povedala.

„Určite prídem, Susan,“ zašepkala som.

– Phyllis Cochran

3

Odprevádzanie dcéry do neba

Anjel môže osvietiť myšlienku a myseľ človeka tým, že posilní jeho videnie.

– sv. Tomáš Akvinský

Zazvonil telefón. Bolo pol dvanástej v noci. Moja sestra Yvonne volala z Iowy, ale prečo tak neskoro?

„Áno?“ povedala som v polospánku.

„Regina je na pohotovosti. Neviem, čo sa stalo. Teraz sa len modli. Kľakni si na kolená a modli sa. Zavolám ti, keď budem niečo vedieť. Niekto volá,“ povedala a zložila.

O štyri minúty volala Yvonne znova. „Zomrela!“ nariekala. „Och, Bože! Zomrela! Čo mám teraz robiť?“

Regina bola jedna z mojich štyroch sestier – bola dcérou, matkou, manželkou a dvojčaťom. Mala štyridsaťtri rokov, keď zomrela na prietrž cysty. Jej odchod prišiel tak odrazu, že nikto nemal príležitosť sa s ňou rozlúčiť. Počas hodín a dní, ktoré nasledovali po jej smrti, sa moja rodina utápala v neznesiteľnom žiali. Lenže v návale zmätku a zúfalstva sa začal odvíjať zázrak – nečakaný pohľad do ríše večného života.

Môj švagor mi volal hneď na úsvite ďalšieho dňa po Regininej smrti.

„Denise, musíš sem ihneď prísť. Tvoja matka sa celé ráno správa čudne,“ povedal. Keď som sa ho opýtala, čo robí, odvetil: „Rozpráva sa s Reginou.“

O dvadsať minút sme spoločne s ďalšou sestrou Kristen dorazili na miesto, kde strávili ostatní členovia našej rodiny poslednú noc. Mama sedela na stoličke pri kuchynskej linke s tvárou v dlaniach a plakala. Keď sme prišli, zdvihla hlavu.

„Vďaka Bohu, že ste prišli,“ povedala. „Je to naozaj zlý sen. Ale už sa skončil.“

Odmlčala sa a rozhliadla sa okolo. „Kde som?“ opýtala sa. „Ako som sa sem dostala? Niekto tu nie je?“

Reginina sestra a dvojča sa ju snažila upokojiť. „Mami, si v Peorii. Priletela si sem s ockom lietadlom, pretože Regina zomrela.“

„Čo? To nie je možné,“ povedala. „Práve som s ňou bola.“ Ohromene som sa pozrela na svoje sestry.

„Niekto tu nie je?“ opýtala sa mama opäť, očami blúdila po miestnosti a hľadala svoje dcéry. „Jedna, dve, tri, štyri,“ počítala.

„Nie je tu,“ povedala som jemne. „Regina je preč, mami. Zomrela.“ Mama na mňa neveriacky hľadela.

Odrazu sa mamina poloha a správanie dramaticky zmenili. Vzpriamila sa na stoličke, uprela oči na niečo priamo pred sebou a začala hovoriť. Sprvu som nevedela, čo robiť, lebo ten rozhovor bol veľmi divný. No keď som sústredene počúvala, uvedomila som si, že keď sa mamino správanie zmenilo, začala skrze ňu hovoriť Regina.

„Rýchlo,“ povedala som. „Potrebujeme si to zapísať. Mama nie je blázon. Myslím, že nám hovorí nejaký príbeh.“

Nasleduje upravený prepis slov, ktoré mama hovorila počas dvoch hodín. Odmlky v dialógu predstavujú chvíle, keď mama dočasne stratila spojenie s Reginou. Vtedy bola opäť zmätená, opakovala tie isté otázky a nevedela, kde je a prečo tam je. Práve počas týchto chvíľ straty spojenia sme si uvedomili, čo sa deje. Mama cestovala medzi dimenziami. Bola zmätená a dezorientovaná, pretože bola v dvoch svetoch zároveň: vo fyzickom a v éterickom svete. Jednej z mojich sestier sa to podarilo všetko zapísať. Aj keď všetky slová a vety vyslovila moja mama, zdá sa, že polovicu času hovorila za Reginu, a okrem toho sa tam vyskytol aj iný, neznámy hlas.

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

Prvá kapitola

1

Cesta do neba

2

Určite príď tiež

3

Odprevádzanie dcéry do neba

4

5

6

Druhá kapitola

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

Tretia kapitola

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

Štvrtá kapitola

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

Piata kapitola

40

41

42

43

44

45

46

47

48

49

Šiesta kapitola

50

51

52

53

54

55

56

57

58

Siedma kapitola

59

60

61

62

63

64

65

66

67

Ôsma kapitola

68

69

70

71

72

73

74

75

76

77

78

79

Deviata kapitola

80

81

82

83

84

85

86

87

88

89

Desiata kapitola

90

91

92

93

94

95

96

97

98

99

100