Maharal (Rabi Löw)

NER MICVA

O svátku Chanuka

Edice Sifrej Maharal, svazek 1.

Ukážka z elektronickej knihy

Vydalo Nakladatelství P3K v Praze v roce 2006. Z pražského vydání hebrejského originálu Ner micva z roku 1600 přeložil a komentáře doplnil Jan Divecký. Doslov Karol Efraim Sidon. Odpovědný redaktor Petr Karas. Jazyková redakce Kateřina Dejmalová. Grafická úprava a zlom Karel Kupka. První vydání.

Aktuální informace o knihách Nakladatelství P3K najdete na stránce www.p3k.cz (e-mail: info@p3k.cz)

Kniha vychází s přispěním Nadace Židovské obce v Praze.

Zdroj hebrejských textů v knize: Mechon Mamre.

© Nakladatelství P3K, 2006, 2012

ISBN 978-80-87186-60-2 (eKniha epub)

ISBN 978-80-87186-61-9 (eKniha mobi)

PŘEDMLUVA

Osmidenní svátek Chanuka je připomínkou makabejského vítězství nad Seleukovci, řeckou dynastií vládnoucí v Sýrii. Seleukovci prosazovali násilné pořečťování a útoky proti židovskému náboženství, jeruzalémský Chrám byl znesvěcen a jeho poklady uloupeny. V Chrámu nechali postavit Diovu sochu a nutili Židy, aby se jí klaněli.

Kněz Matitjahu se však postavil na odpor, spolu se svými pěti syny zaútočil na vojenskou posádku a potom prchl do hor, kde začal shromažďovat povstalecké síly. Židovská armáda den ode dne rostla, jejím velitelem se stal Matitjahův syn – Jehuda Makabejský. V bitvě u Bejt Cur Židé šťastně zvítězili, zahájili vojenské tažení na Jeruzalém, osvobodili město, dobyli Chrám a vyházeli z něj modly.

Když chtěli zapálit světla menory, zjistili, že zbyl jediný džbánek olivového oleje označený pečetí velekněze. Takové množství ovšem stačí jen na jeden den a příprava dalšího oleje trvá osm dní. Přesto Makabejci lampy menory naplnili, zapálili knoty a Chrám znovuzasvětili. A stal se zázrak. Olej nevyhořel a vydržel po celých osm dní, dokud nebyl k dispozici nový olivový olej. Rok nato vyhlásili rabíni osmidenní svátek Chanuka (zasvěcení) jako oslavu vítězství nad náboženskou perzekucí.

Maharalův spis NER MICVA (Světlo příkazu), který se věnuje tématu osmidenního svátku Chanuka, jsme v českém překladu rozdělili do osmi kapitol, symbolicky představujících osm svící. Tímto členěním textu respektujeme tanachickou moudrost (Přísloví 15:23): „Jak dobré je slovo v pravý čas“, čímž laskavého čtenáře vybízíme k pravidelnému zamyšlení nad knihou ve dnech svátku Chanuka, v čase, kdy za okny sílí světla chanukií. Na každý den svátku vychází jedna kapitola.

Kromě vlastních svatých chanukových světel zapalujeme po všech osm dní svátku i svíci všední, služebnou, pomocníka, kterému v hebrejštině říkáme ŠAMAŠ. Proto jsme i my doplnili překlad hebrejského originálu skromným „šamašem“ (vysvětlujícím textem) ke každé svíci.

Přestože se Maharal v každém odstavci knihy věnuje vybranému detailu, celou knihou se proplétá jeho hluboké porozumění širokým souvislostem, do nichž byl chanukový zázrak zasazen. Z Maharalova pohledu nebyly události Makabejského povstání izolovanou epizodou židovských dějin a nebyl jím ani myšlenkový střet judaismu s expandujícím a nebývale úspěšným helénismem. Vždyť nic na světě se neděje náhodně, a tím méně pak události spjaté s židovským národem, Tórou a Chrámem. Jednotlivé, zdánlivě nesouvisející detaily skládá Maharal do celistvého obrazu, v němž ani ta nejmenší maličkost nenarušuje dokonalost řádu.

Maharal před námi odkrývá velkolepý scénář, zakotvený již v okamžiku stvoření světa, a při hledání odpovědí na palčivé otázky se vydává k samotným kořenům judaismu, k tanachickým textům a jejich výkladům, zejména midrašům a talmudickým komentářům.

Při překladu jsme v některých pasážích nadřadili srozumitelnost českého textu nad doslovným zněním hebrejského originálu, zejména tam, kde Maharal předpokládá znalost širších tematických souvislostí.

Opoznámkovaný překlad uzavírá vrchní zemský rabín K. E. Sidon doslovem, v němž se věnuje významu Maharala a jeho díla. Doplňujeme základní Maharalova životopisná data a bibliografii a připojujeme slovník vybraných pojmů.

Pokud to bylo možné, volili jsme v knížce hebrejské varianty jmen postav a knih. Pro čtenáře, kteří jsou zvyklí na české názvosloví, uvádíme u známějších jmen při prvním užití hebrejského výrazu český ekvivalent v závorce, například Ješajahu (Izajáš). Kompletní dvojice hebrejských a českých (ekumenických) variant naleznete vzadu. Jen u jmen, která jsou nejvíce zažita, přejímáme český popis – např. kniha Mojžíšova. Pro snadnou orientaci v biblických textech používáme standardní členění textu na kapitoly a věty, občas v komprimované podobě – např. (1M 1:1–10) = První kniha Mojžíšova, 1. kapitola, věty 1 až 10.

V knize užívané zkratky knih Tanachu:

M – kniha Mojžíšova (1–5) [Tora]

Šm – kniha Samuelova (1, 2) [Šmuelova]

Ješ – Izajáš [Ješajahu]

překladatel, redakce

OSM CHANUKOVÝCH SVĚTEL

O světle chanukie, jehož si všichni užívají a k němuž se stále točí,

aby se dozvěděli slova moudrých, kteří důvodům a znalostem učí,

aby pak hlesli: „Buď požehnán Král a jeho znalci,

pravdivých slov hledači a pravdy milenci.“

Naše oči nám ve vyhnanství osvětli,

aby si budoucí generace početly,

a tím si duše uklidnily,

a k pramenům vod

se navrátily.

Tak napsal velký a svatý učenec, pastýř,

světlo galutu a andělům podobný

náš pán a rabín Jehuda Liva,

syn rabi Becalela, zvaný pražský Maharal.

Vždyť příkaz je svící a Tóra světlem.

(Přísloví 6:23)

PRVNÍ SVÍCE

DANIELOVO PROROCTVÍ

Čtyři království

(Daniel 7:2–7): Viděl jsem v nočním vidění, jak čtyři větry nebeské rozvířily velké moře a čtyři velká zvířata vylezla z moře, různá jedno od druhého.

První bylo jako lev a mělo orlí křídla. Sledoval jsem, jak mu křídla oškubali, a ono bylo postaveno na zem, kde stálo na nohou jako člověk a srdce mělo lidské. Po něm druhé zvíře podobné medvědovi, zdvihlo se na jednu stranu, mezi zuby mělo tři žebra a říkali mu: „Vstaň a sežer hodně masa.“ Po něm pak jsem viděl zvíře podobné levhartovi, které mělo čtyři ptačí křídla na hřbetě a čtyři hlavy. Tomu zvířeti byla dána vláda. A pak jsem viděl v nočním vidění čtvrté zvíře, hrozivé a děsné, s neuvěřitelnou sílou, které velikými železnými zuby trhalo, drtilo a lámalo, aby po zbytcích nohama dupalo. Bylo jiné než ta ostatní zvířata před ním a mělo deset rohů.

Není pochyb o tom, že ne náhodou uspořádal Bůh svět tak, aby na něm postupně vládla čtyři království. Proto je třeba se ptát – proč právě tato konkrétní království? A proč právě čtyři? Lze si všimnout, že již v okamžiku, kdy Bůh tvořil svět, naznačuje text Tóry budoucí nástup čtyř království (1M 1:2): „Země byla pustá“ – to je Babylonie, „a zmatená“ – to je Persie, „a tma“ – to je Řecko, „byla nad propastí“ – to je Řím. „A Boží duch se vznášel nad vodou“ – to je Mesiáš.

O Babylonii řekl prorok Jirmejahu (Jeremjáš): „Viděl jsem zemi, která je pustá.“ (Jirmejahu 4:23) O Persii řekla královna Ester: „A zmateně (ve spěchu) odvedli Hamana.“ (Ester 6:14) Řecko chtělo oslepit oči Izraele svými zákazy. Vláda Říma je jako propast bez konce. A jakou zásluhou přijde Mesiáš? Zásluhou pokání, které se přirovnává k vodě, jak je psáno (Pláč 2:19): „Vylij jako vodu své srdce.“

Vidíme, že již v okamžiku tvoření světa Boží plán počítal s nástupem čtyř království. Tím více se musíme ptát: Proč? Je na místě, aby svět, stvořený, a tedy závislý na svém tvůrci, byl jako každá věc, která je závislá na své příčině, ze své podstaty nedokonalý právě pro svou závislost. Nedokonalostí světa jsou právě ona čtyři království, a proto je jejich nástup naznačen již na samém počátku. A proč představují právě čtyři království nedokonalost světa? Protože umenšují Boží slávu ve světě. Mohli bychom si totiž myslet, že pokud Bůh stvořil svět, bude vše podléhat jeho vládě a celý svět bude dokonalý. Případné nedostatky světa by pak musely nevyhnutelně nastat Boží vinou. Tak tomu ale není! Nedostatek vůbec neleží na straně tvůrce, nýbrž jen a pouze na straně světa, který je závislý, nesamostatný, a tedy nedokonalý. Z toho pramení vláda čtyř království a nutnost zmínit ji již na samém počátku.

Bůh stvořil vše ke své slávě

V Talmudu (traktát Joma 38a) se uvádí: „Vše, co Bůh stvořil, stvořil ke své slávě, jak je psáno (Ješ 43:7): ,Vše, co se nazývá mým jménem, jsem ke své slávě stvořil, zformoval a udělal.‘“

Pokud Bůh stvořil vše a vše stvořil ke své slávě, protože není myslitelné, aby někdo vědomě a promyšleně stvořil něco, co by bylo namířeno proti němu, neboť by tím byl tvůrce sám proti sobě, tak jak se k moci dostala království, která umenšují Boží slávu ve světě? Nedostatek, jak již bylo uvedeno, vychází ze samé podstaty stvořeného světa. A království jsou právě čtyři, protože představují opuštění Boží slávy, a Bůh, který je jediný, představuje střed, tak jako například jeruzalémský Chrám, který byl jedinečný, byl ve středu světa (Joma 54b), jako Izrael, který je jedinečný, patří do Svaté země, která je uprostřed světa. Protože každá věc, která je jedna jediná, odpovídá středu, ze kterého lze odejít čtyřmi směry. Proto komentář vyvozuje z věty (1M 1:2) „Země byla pustá a zmatená a tma byla nad propastí a Boží duch se vznášel nad vodou“ náznak příchodu čtyř království, která vyjadřují nedostatek světa, který byl stvořen jedním tvůrcem.

Čtyři království umenšují Boží slávu ve světě tím, že narušují jeho jednotu, a o jejich zániku je psáno (Zecharja 14:9): „A bude Bůh králem nad celou zemí, ten den bude Bůh jedním a jeho jméno bude jediné.“ Po celou dobu vlády čtyř království není Boží sláva ve světě patrná. Ne z Boží nedokonalosti, ale z nedokonalosti stvořeného světa vychází vláda čtyř království, která odňala vládu Izraeli.

Izrael

Izrael je národ stvořený k Boží oslavě, jak píše prorok Ješajahu (43:21): „Tento národ jsem si vytvořil, mou chválu budou vyprávět.“

Izraeli odebrala vládu postupně čtyři království, která umenšují Boží slávu na tomto pozemském světě. Ačkoliv mohou i tato čtyři království svým způsobem Boha oslavovat, nevyrovná se zisk ztrátě, protože základem Boží slávy je Boží jednota ve světě, kterou čtyři království narušují a kterou Izrael jako jedinečný národ naopak posiluje, jak se píše v uvedené větě proroka Ješajahu (43:21): „Tento národ“ (hebrejsky AM ZU).

Výraz ZU (tento) představuje v gematrii stejnou číselnou hodnotu jako hebrejské slovo ECHAD (jeden) – a to sice hodnotu třináct (ZU = 7 + 6 = 13, ECHAD = 1 + 8 + 4 = 13). Izrael je jedinečný národ tvořený třinácti kmeny. I jinak Izrael odpovídá slovu ECHAD (psáno ALEF CHET DALET, 1 + 8 + 4), protože kmen Levi představuje jeden vydělený výjimečný kmen (odpovídající písmenu ALEF, které má číselnou hodnotu jedna), osm kmenů jsou potomci pramatek Ráchel a Ley (CHET má číselnou hodnotu osm) a čtyři kmeny jsou potomci Jákovových služebných Zilpy a Bilhy (DALET má číselnou hodnotu čtyři).

Prorok Ješajahu řekl: „Tento (= jeden) národ jsem si vytvořil, mou chválu budou vyprávět“, protože podstatou Boží slávy je Boží jedinečnost. Izrael byl také stvořen již na počátku světa, aby svědčil o Boží jedinečnosti, jak je více vysvětleno v knize Netivot olam. A proto čtyři království umenšují Boží slávu ve světě, když odnímají Izraeli vládu. A to je také důvod, proč se nakonec vrátí vláda k Izraeli, jak píší proroci Ovadja (1:21): „Vystoupají zachránci na horu Cion, aby soudili horu Esav, a Bohu bude náležet království“ a Zecharja (14:9): „A bude Bůh králem nad celou zemí, ten den bude Bůh jedním a jeho jméno bude jediné.“

Čtvero království opouští jedinečnost středu, jedno na východ, jedno na západ, jedno na sever a jedno na jih. Jednotlivá království jsou totiž rozdílná, směřují na čtyři různé světové strany a představují opak jednoty. Tak jako je v Tóře uveden na počátku stvoření světa Izrael, tak jsou v úvodu zmíněna i čtyři království, představující nedokonalost světa.

Tento svět

V Talmudu (traktát Menachot 29b) se uvádí: „Svým jménem – (JUD HEJ) stvořil Bůh svět. Svět budoucí stvořil písmenem JUD a tento svět stvořil písmenem HEJ.“

Písmeno JUD symbolizuje nedělitelnou Boží jednotu, tak jako se písmeno JUD nedá rozdělit na menší dílky. Písmeno HEJ pak vyvrací názor, podle něhož jeden jediný Bůh nemůže ovládat celý svět a dokáže tvořit jen jeden jediný typ věcí, podobně jako z ohně vycházejí jen rozpálené horké předměty. Někteří lidé se totiž při pohledu na rozmanitost světa domnívají, že svět musí mít mnoho různých tvůrců a mnoho počátků. Proto Bůh písmenem HEJ stvořil tento svět, protože písmeno HEJ je v podstatě tvořeno spojením dvou písmen – písmene DALET a písmene JUD, přičemž DALET svou číselnou hodnotou čtyři představuje rozprostření Boží síly do všech čtyř světových stran. Rozprostření síly ovšem vyvěrá z jednoho jediného bodu představovaného písmenem JUD. (Skutečnost, že jeden tvůrce mohl stvořit různé typy věcí, jsme dokázali v knihách Gvurot hašem a Necach Jisrael.)

Písmenem HEJ stvořil Bůh tento svět, protože tento svět je sice plný rozmanitosti, ale přesto představuje jeden celek. Čtyři království, která hrají ve světě velmi důležitou roli, jsou také rozdílná, čímž rozmanitost ve světě podtrhují, zatímco jednotu světa vyjadřuje jedinečný národ Izrael. Bylo by jistě lepší, kdyby se čtyři království vázala a pojila s Izraelem a vytvářela s ním dohromady jeden celek, ale to není pro nedokonalost světa možné. Jednoty ve světě bude dosaženo až příchodem krále Mesiáše. Nedokonalost světa je zapříčiněna jeho oddělením od tvůrce, jako je následek oddělen od své příčiny. Proto bylo nutné již při stvoření světa naznačit vládu čtyř království ve chvíli, kdy byl naznačen i Izrael, o kterém Bůh říká (1M 1:3): „Budiž světlo!“

Moře

Midraš Vajikra raba vykládá slova proroka Daniela (7:2): „A čtyři velká zvířata vylezla z moře“ takto – budete-li mít dost zásluh, vylezou ta zvířata z moře, pokud ne, vylezou z lesa.

Moře je vzdáleno obydlené zemi, a pokud bude mít Izrael dost zásluh, neovládnou čtyři království svět úplně, nestanou se jeho přirozenou součástí, tak jako na souši mají vodní živočichové jen omezené možnosti existence, což je mimochodem důvod, proč se u ryb nevyžaduje speciální porážka (ŠCHITA). Lidské osídlení je na pevnině, proto bude-li mít Izrael dost zásluh, vystoupí čtyři království z moře a nebudou mít na souši tolik síly. Pokud ale nebude mít Izrael dost zásluh, vylezou ta království z lesa, který je hned v sousedství lidských osad.

Zvířata a člověk

Není náhodou, že prorok Daniel viděl čtyři království v podobě čtyř zvířat vylézajících z moře. Člověku byla dána vláda nad zvířaty, jak se píše v První knize Mojžíšově (1:28): „A Bůh jim požehnal a řekl jim: ,Buďte plodní a množte se, naplňte zemi a opanujte ji, podmaňte mořské ryby a nebeské ptactvo a všechnu zvěř, plazící se po zemi!‘“ Proto by bylo vhodnější, aby byla tato vládnoucí království zpodobněna lidskými postavami. Čtyřem královstvím ale chybí božský rozměr lidské existence, proto mají zvířecí podobu, neboť i zvířatům chybí božský rozměr existence. I to je příčinou jejich větší fyzické síly, a totéž platí i o čtyřech královstvích, která jsou ze stejného důvodu fyzicky velmi silná.

Naproti tomu království krále Mesiáše popisuje prorok Daniel v lidské podobě (7:13): „S nebeskými oblaky kdosi jako člověk přicházel“, protože král Mesiáš bude mít božský rozměr lidské existence. Stejný princip nacházíme v Danielově knize i na jiném místě – zatímco prorok Daniel viděl v čistě lidské podobě jen krále Mesiáše, hříšný babylonský král Nabukadnezar nacházel lidské rysy i u zmiňovaných čtyř království, která popisoval jako lidskou sochu: „Ta socha měla hlavu ze zlata, hruď a paže ze stříbra, břicho a stehna z mědi, nohy z železa a chodidla částečně z železa a částečně z hlíny.“ (Daniel 2:32–33) Nabukadnezar totiž u čtyř království nepostřehl jejich nedokonalost, proto je vnímal v lidské podobě (sochy). To prorok Daniel vnímá jako člověka až krále Mesiáše.

Čtyři síly

Král Nabukadnezar viděl čtyři království v podobě jediného člověka, protože každý člověk má sílu rozumu, ducha a těla plus sílu, která ty tři předchozí pojí do jednoho celku, což jsou věci známé mudrcům (kabaly). V těchto čtyřech silách ale netkví podstata člověka. Ta spočívá v jeho božské podobě, která vše převyšuje. A božská podoba nebyla čtyřem královstvím dána. Král Nabukadnezar je viděl v lidské podobě, protože čtyři království odpovídají jednotlivým silám člověka. Na druhou stranu je viděl jako neživou sochu, ve které hmota převládá nad formou, protože jim chybí božská podoba. Proto text zdůrazňuje postupně zlato, stříbro, měď a železo. Když ale hovořil prorok Daniel o království Izraele (krále Mesiáše), věnoval se jeho živé božské podobě („S nebeskými oblaky kdosi jako člověk přicházel“), ne popisu fyzického těla. U Nabukadnezara vítězí hmota nad formou, u proroka Daniela je tomu opačně.

Člověk tedy má fyzickou stránku – sílu těla, sílu ducha, která ovšem také souvisí s tělem, jak ještě bude vysvětleno, a sílu rozumu, která je od těla oddělená. A i kdyby se mohlo zdát, že nejvznešenější ze sil, síla rozumu (intelekt) v člověku převládá, není tomu tak. Proto ji ve výčtu sil předchází síla ducha a síly jsou uvedeny v pořadí: síla ducha, síla těla a síla rozumu.

ŠAMAŠ

Čtyři království; Bůh stvořil vše ke své slávě

Výchozím bodem celého rozboru chanukového zázraku je pro Maharala šest vět Danielova proroctví o čtyřech královstvích (ARBA MALCHUJOT). Nejen Řekové a Římané, ale i Babyloňané a Peršané, dávní přemožitelé Izraele, jsou promyšlenou součástí Božího plánu. Výraz „nad propastí“ (TEHOM) odpovídá Římu, jehož vláda se zdá být nekonečná. Podle židovské tradice totiž stále žijeme v římském exilu. Celý křesťanský euroamerický (bílý) svět je v rabínské tradici dědicem a pokračovatelem antického Říma. Vyjádření „A Boží duch se vznášel nad vodou“ (MAJIM) představuje Mesiáše, který na svět přijde zásluhou našeho pokání. Voda souvisí s nápravou nejen v podobě očistné lázně (MIKVE), ale i pro svou přirozenou vlastnost zaujímat nejnižší (nejpokornější) možné místo. Pokora navíc úzce souvisí se znalostí Tóry – ne náhodou se o Mošem dozvídáme, že byl „nejpokornějším mužem na světě“.

Svět (OLAM) je plně závislý na svém Tvůrci a každá závislá věc je již ze své podstaty nedokonalá. Věc, která nedokáže existovat sama o sobě, je nedokonalá. Rozhlédneme-li se kolem sebe, bez obtíží nalezneme různé projevy nedokonalosti světa. Co je ale pravou podstatou jeho nedokonalosti či neúplnosti (CHISARON)? Skutečnost, že v něm není Boží sláva (KAVOD) zjevná, není jednoduše patrná. V čem spočívá Boží sláva? V Jeho jednotě a jedinečnosti a jedinosti. Z každého středu (a Bůh představuje střed všeho) lze vyjít čtyřmi hlavními směry, do čtyř hlavních světových stran. Tím se vysvětluje počet království, velmocí, které zotročením Izraele umenšují Boží slávu na tomto světě. Po dobu vlády těchto čtyř království nemůže být Boží sláva ve světě patrná.

Izrael

Judaismus není univerzální cestou k Bohu, Bůh je tvůrcem všech lidí na světě. „Proviněním“ čtyř království není jejich různorodost, ale fakt, že násilím odňala Izraeli svobodu. Smyslem Izraele jako jedinečného národa je zdůrazňovat samotný základ Boží slávy, Boží jednotu.

Podle pravidel práce s gematriemi je zapotřebí, aby mezi porovnávanými slovy byl hlubší vztah, který je pak číselnou shodnou písmen potvrzen či lépe řečeno podtržen. Nelze si v žádném případě myslet, že každá dvě slova se stejnou gematrií patří k sobě. Tak mohou činit jen podvodníci, protože tímto způsobem lze docílit libovolného výsledku. Proto Maharal klade slova ZU a ECHAD vedle sebe a odkrývá jejich hlubší souvislosti, aby pak s gematrií třináct, odrážející podstatu Izraele, spojil i gematrii jednoty a jedinečnosti. (Osm potomků Jákovových manželek: Reuven (Rúben), Šimon (Šimeón), Jehuda (Juda), Jissachar (Isachar), Zevulun (Zabulón), Binjamin (Benjamín) a Josefovi synové Menaše (Manases) a Efraim. Potomci dvou služek, které dal Lavan svým dcerám: Dan, Naftali, Gad a Ašer.)

Tento svět

Písmeno JUD, které je nejmenším písmenem hebrejské alefbety, nese podobu drobné tečky, dále nedělitelného bodu. Proto symbolizuje nedělitelnou Boží jednotu. Boží jednotu, která bude zjevná až na budoucím světě (OLAM HABA). V dnešní době díky vědeckému pokroku víme, že jednotlivosti světa mají mnohem více společného, než by se na první pohled mohlo zdát. I tak odlišné organismy jako například savci na straně jedné a řasy na straně druhé jsou ve skutečnosti složeny z velmi podobných buněk. Veškerá hmota se skládá z atomů podle stejné šablony atomového jádra a elektronových obalů. Vše tedy vychází z jednoho bodu (JUD). Svět je sice rozmanitý (DALET), ale tvoří jeden celek (HEJ). O Izraeli Bůh říká (1M 1:3): „Budiž světlo!“ Budiž vneseno jasno do podstaty světa, do vztahů mezi světem a Bohem.

Zvířata a člověk; Čtyři síly

Víme, že člověk je po fyzické stránce velmi podobný zvířatům. Vykazuje stejné základní projevy života, je vázán přírodními zákony, veden obdobnými pudy. To, co člověka od zvířat odlišuje, Maharal nazývá božským rozměrem lidské existence. A tento božský rozměr lidské existence čtyřem královstvím chybí. Proto je prorok Daniel viděl v podobě zvířat. Člověk sestává z několika aspektů, kterým Maharal říká síly. Z rozumu, ducha, těla a integrační síly, která ty tři předchozí pojí do jednoho celku. Duch je v Maharalově pojetí hybnou, živočišnou silou, kterou disponuje vše živé.

DRUHÁ SVÍCE

BABYLONIE, PERSIE A ŘECKO

Babylonie – síla ducha

Prvnímu ze čtyř království odpovídá síla lidského ducha. Protože první království bylo nejdůležitější, nazval ho i prorok Daniel (2:37): „Ty jsi král, král králů“ a (2:38): „Ty jsi zlatá hlava“ a v nočním vidění (7:4) spatřil, že zvíře představující Babylonii: „Mělo orlí křídla“, protože orel se vznáší ve výšinách, což odpovídá duši člověka, která vládne.

Persie – síla těla

Druhé království, perské, představuje sílu lidského těla, která je slabší než první síla (ducha). Vše tělesné je na tomto světě nedokonalé, proto musí tělo stále něco přijímat.

Prorok Daniel druhé království opsal slovy (7:5): „Po něm druhé zvíře podobné medvědovi“, která v traktátu Kidušin (72a) komentoval rabi Josef takto: „To jsou Peršané, kteří žerou a pijí jako medvědi, jsou obhroublí jako medvědi, zarostlí jako medvědi a jako medvědi neznají odpočinku.“ Peršané se totiž stále snažili polykat (dobývat a drancovat) jiné země, jak dokládá i megilat Ester (10:1) „A král Achašveroš uvalil daně na všechna království a ostrovy mořské.“

K čemu je nám v purimovém příběhu informace o daních, které uvalil perský král na své poddané? Jen k tomu, abychom se dozvěděli, že král Achašveroš nebyl nikdy spokojený s tím, co měl, a chtěl stále víc, stále mu něco chybělo, stále a stále se snažil upokojit svou duši hromaděním bohatství, což bylo podstatou druhého království, jak dosvědčuje pokračování v citaci (Daniel 7:5): „A říkali mu: ,Vstaň a sežer hodně masa.‘“ V traktátu Megila (11a) se ptá rabi Chanina: „Proč se jmenoval Achašveroš? Protože v jeho době všichni zchudli.“ Haman znal dobře svého krále, proto mu za Židy nabídl peníze. A král ve své touze po majetku Židy rád prodal, jak je vysvětleno na jiném místě (v knize Or chadaš). Stručně řečeno, v povaze druhého království je chamtivost.

Řecko – síla rozumu

Třetí království viděl prorok Daniel v podobě levharta, protože třetí království odpovídá síle lidského rozumu. Jak ještě bude podrobně vysvětleno, nebažilo třetí království po ničem jiném než po moudrosti. To byl hlavní důvod řeckého zájmu o Tóru včetně snahy ji zničit a vytrhnout Izraeli z rukou, protože Řekové nesnesli pomyšlení, že by na světě byla ještě nějaká jiná moudrost, moudrost, která by jim nepatřila, a navíc moudrost, která je vznešenější než lidská moudrost, kterou ovládali. O Tóře, která je nejvyšší moudrostí, je ovšem psáno, že nepatří žádnému z národů světa, jak vysvětluje midraš (Ejcha raba 2:13): „Věř, že národy jsou moudré, ale nevěř, pokud ti řeknou, že národy rozumí Tóře“, jak je psáno (Pláč 2:9): „Mezi národy není Tóry.“ Řekové proto neměli jiný terč než Tóru, jak ještě bude vysvětleno.

Prudkost a žárlivost

Prorok Daniel viděl třetí zvíře v podobě levharta, který je ze všech zvířat nejprudší, jak se píše v Pirkej avot (5:20): „Buď prudký jako levhart“, protože prudkost je vlastní tomu, kdo je moudrý, jak na jiném místě v Pirkej avot (2:5) potvrzuje Hilel: „Zakřiknutý se ničemu nenaučí.“

Prudkost je židovskou vlastností, jak dokládá traktát Bejca (25b): „Bylo učeno jménem rabi Meira: ,Proč byla dána Tóra právě Izraeli? Protože je prudký.‘ V učebně rabi Jišmaela se vykládal verš (5M 33:2) ,Po pravici má zákon ohnivý‘ takto: ,K Izraelcům se hodí ohnivý zákon, protože jsou sami jako oheň.‘ A ještě jinak: ,Kdyby Izraelci nezískali Tóru, žádný národ by před jejich prudkostí neobstál.‘“

I Reš Lakiš říkal (Bejca 25b): „Tři jsou prudcí – Izrael mezi národy, pes mezi zvířaty a kohout mezi ptáky.“

Díky Tóře (ohnivému zákonu) je Izrael prudký mezi národy, tak jako je prudký oheň. Je známo, že hmota je pasivní. Proto lidé, kteří jsou veskrze hmotní, nejsou prudcí a tvrdohlaví. Ale Izraelci, kterým byla dána Tóra, jsou velmi prudcí a tvrdohlaví, jak už bylo vysvětleno na jiném místě (v knize Necach Jisrael). Proto řecký národ, který je více než jiné národy světa zaměřen na moudrost, viděl prorok Daniel v podobě levharta, který je nejprudší ze zvířat.

Ze stejného důvodu chtělo právě třetí království, aby rabíni přeložili Tóru do řečtiny, jak je vysvětleno v traktátu Megila (9b). A přestože ani Řekové nemají na Tóře podíl, chtěli ji poznat ve svém jazyce, což dokazuje, že mají k moudrosti silnější vztah než jiné národy. I rav Chija bar Aba chápal větu v První knize Mojžíšově (9:27): „A okrášlí Bůh Jafeta a bude sídlit ve stanech Šemových“ takto: „Kdy bude Jafet (praotec Řeků) krásný? Až bude sídlit v Šemových stanech.“ Jinými slovy, až se Šemova Tóra přeloží do řečtiny, nejkrásnější z řečí.

I z toho vidíme hlubší vztah Řeků k moudrosti. A protože velikán žárlí zase jen na velikána, chtěli právě Řekové zničit Tóru Izraele.

Proto měl levhart v Danielově vidění čtyři křídla, která naznačují expanzi do všech čtyř světových stran. A proto o něm bylo řečeno (7:6): „Tomu zvířeti byla dána vláda.“ Netělesný rozum totiž nezná hranic a šíří se do celého světa. Proto právě Řekové ovládli celý svět a neměli proti Izraeli nic, jen nepřátelství vůči Boží Tóře. Přesněji řečeno Řekové chtěli odebrat Tóře její aspekt Božího rozumu, aby Izrael nestál na vyšší úrovni než oni.

Paměť a zapomnění

Midraš Vajikra raba (13:5) píše: „A jméno třetí řeky bylo Chidekel, to je Řecko, které snadno vynášelo proti Izraeli ostré výnosy (CHADA VEKALA) a přikázalo Židům, aby vyryli na býčí roh, že nemají výjimečný vztah s Bohem.“

V Talmudu v traktátu Brachot (32b) je psáno: Věty proroka Ješajahu (49:14–15): „Cion říká, Bůh mě opustil, pán na mě zapomněl. Copak může matka zapomenout na své děti, neslitovat se nad plody svého břicha? I pokud zapomenou, já nezapomenu“ vykládal Reš Lakiš takto: „Shromáždění Izraele naříká před Bohem a říká mu: ,Když si muž vezme (k první) manželce druhou, nezapomíná na první, ty jsi nás ale opustil a zapomněl jsi na nás,‘ a Bůh odpovídá: ,Dcero, stvořil jsem dvanáct znamení na obloze a v každém z nich jsem stvořil na třicet armád a každá ta armáda má třicet legií a každá legie třicet kohort a každá kohorta třicet pluků a každý pluk třicet rot a v každé rotě je na tři miliardy šest set padesát milionů hvězd a všechny jsem stvořil jen kvůli tobě, a ty mi říkáš, že jsem tě opustil a že jsem na tebe zapomněl? Copak může matka zapomenout na své dítě?‘ Tak praví Bůh: ,Nezapomněl jsem beránky vašich obětí ani vaše prvorozené, které jste mi dali na poušti.‘ Na to se shromáždění Izraele optalo: ,Pane světa, pokud nezapomínáš, tak jsi také nezapomněl na náš hřích zlatého telete.‘ ,Zapomněl jsem.‘ ,Pokud jsi zapomněl, možná jsi zapomněl i na události darování Tóry na hoře Sinaj.‘ ,Já nezapomínám.‘ Jak může být psáno, že Bůh zapomněl a nezapomíná zároveň? Řekl rabi Elazar, že řekl rabi Ušija: Výrok ,Bůh zapomněl‘ se týká hříchu zlatého telete. Výrok ,Bůh nezapomíná‘ se týká darování Tóry na Sinaji.‘“

Proč měli Židé vyrýt popření svého výjimečného vztahu s Bohem právě na býčí roh? A proč je psáno: „Nezapomněl jsem beránky vašich obětí ani vaše prvorozené, které jste mi dali na poušti“, a ne: „Nezapomněl jsem na žádnou z vašich obětí“? To abychom se dozvěděli, že se Izrael neodvrátil a nevzdálil od Boha, protože byl stvořený jako podstata a prvotina. Podstata a prvotina jsou se svým tvůrcem pevně a neoddělitelně spojeny. Jsou to věci, na které se nezapomíná. Proto Bůh nezapomíná oběti na poušti, což byly první oběti Izraele Bohu. První oběť je vždy podstatná a důležitá, tak jako je každý začátek podstatný a důležitý, nikoliv náhodný. Na nepodstatné věci, které jsou náhodné, se časem zapomene. To ovšem neplatí o věcech podstatných a důležitých. Tak také Izraelci oběťmi Bohu na poušti ukázali, že jsou Božími služebníky svou podstatou, na což se nezapomíná.

A zapomnění? Nelze se domnívat, že by mohlo jít o zapomnění v běžném slova smyslu, protože Bůh nic nezapomíná. Zde se jedná o odklon a oddělení se. Ale tak jako matka nemůže zapomenout na své děti pro sílu vztahu, který mezi nimi je, tak není odklonu a oddělení se Izraele od Boha pro sílu vztahu, který je mezi nimi. To dokládá označení synů Izraele za Boží děti, a tak dokazují oběti na poušti, na místě, kde se běžně nenacházejí stáda dobytka a kde proto není obvyklé Bohu obětovat. Tato služba Bohu formou obětí byla přirozeným vyústěním počátku výjimečného vztahu mezi Izraelem a Bohem hned po vyvedení z egyptského otroctví, protože odráží podstatu Izraele. Izrael se ale také od Boha oddělil hříchem zlatého telete. Hříchem, který byl také hned na počátku po východu z Egypta a darování Tóry. Proto by se mohlo zdát, že i tento počáteční odklon odráží podstatu Izraele. Vždyť jak jinak by mohli Izraelité hříchem ohrozit svou vlastní podstatu – pevný vztah k Bohu?

Mohou tedy oběti představovat jeden aspekt podstaty Izraele a hřích zlatého telete druhý? Neodpovídá to vztahu otce se synem, mezi nimiž je jistě silné pouto, ale na druhou stranu je každý z nich svým vlastním pánem, nezávislou bytostí? Proto přikázali Řekové Izraelitům, aby vyryli do býčího rohu, že nemají žádný výjimečný vztah k Bohu, protože býku (teleti) sloužili Izraelité hned po darování Tóry. To měl být důkaz, že odklon a oddělení se od Boha představuje podstatu Izraele.

Koniec ukážky

Table of Contents

Maharal (Rabi Löw): NER MICVA – O svátku Chanuka

Předmluva

Osm chanukových světel

První svíce – DANIELOVO PROROCTVÍ

Šamaš

Druhá svíce – BABYLONIE, PERSIE A ŘECKO