Maharal (Rabi Löw)

STEZKA NÁVRATU

Výběr z knihy Netivot olam

Edice Sifrej Maharal, svazek II. Vydalo nakladatelství P3K v Praze v roce 2007. Z hebrejského originálu Netivot olam z roku 1595 (reprint z roku 1980) přeložil a komentáře doplnil Jan Divecký. Odpovědný redaktor Petr Karas. Jazyková redakce Kateřina Dejmalová. Grafická úprava a zlom Karel Kupka. První vydání.

Aktuální informace o knihách nakladatelství P3K najdete na stránce www.p3k.cz (e-mail: info@p3k.cz)

Kniha vychází s přispěním Nadace Židovské obce v Praze a Joint Distribution Committee.

Zdroj hebrejských textů v knize: Mechon Mamre.

© Nakladatelství P3K, 2007, 2012

ISBN 978-80-903587-7-5 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-87186-62-6 (eKniha – epub)

ISBN 978-80-87186-63-3 (eKniha – mobi)

PŘEDMLUVA

Maharalova kniha Netivot olam vyšla poprvé v roce 5355 od stvoření světa, čili v roce 1595 (Encyklopedia Judaica uvádí 1596) občanského letopočtu. Ústředním tématem knihy je Maharalovo vnímání etiky lidského konání, podložené citáty z Tanachu a Talmudu. Maharal knihu rozdělil do třiceti tří stezek, z nichž jsme pro české vydání vybrali reprezentativní ukázky ze čtyř stezek (služby, dobrodiní, štědrosti a pravdy) a jednu kompletní stezku – Stezku návratu.

Ve výběru jsme vycházeli z předpokladu, že otevíráme českému čtenáři „stezku“ k hlubšímu porozumění talmudické etiky a filozofie judaismu v širším kontextu myšlenkového světa rabi Löwa. Proto jsme volili stezky, které jsou svým obsahem čtenářům přístupnější a jejichž témata jsou obecně srozumitelnější. Přitom jsme nechtěli čtenáře ochudit alespoň o jednu stezku v plném znění a na doporučení rav Hartmana jsme vybrali Stezku návratu.

Při pochopení významu skutečného návratu k Bohu snáze uchopíme další Maharalovy názory a pro pokračování překladů Netivot olam chystáme klíčovou Stezku Tóry – nejrozsáhlejší, ale také nejobtížnější část knihy. Při výběru vhodných pasáží k překladu jsme mimo dílo rav Hartmana (Netiv hatšuva, 1997) s povděkem využili i knihu dalšího ze současných znalců Maharalových textů – Avrahama Kriva.

S ohledem na Maharalův literární styl, který přes veškerou hloubku nezapře jazyk šestnáctého století občanského věku, jsme originální text proložili otázkami (text uvozený značkou •) a krátkými souhrny klíčových myšlenek (text uvozený značkou →).

Při práci na překladu Stezky návratu nám významně pomáhaly komentáře a vysvětlivky, kterými nové hebrejské vydání doplnil rav Jehošua David Hartman, čestný předseda ediční rady Sifrej Maharal. Při překladu jsme v některých pasážích nadřadili srozumitelnost českého textu nad doslovným zněním hebrejského originálu, zejména v pasážích, v nichž Maharal předpokládá znalost širších tematických souvislostí. K obohacení čtenářů uvádíme v textu i vybraná klíčová slova v hebrejštině, věříme totiž, že jsou nezbytnou součástí Maharalovy filozofie a podmínkou k jejímu pochopení.

Nemáme v úmyslu čtenáře zatěžovat zmínkami o překladatelských obtížích. Jen tam, kde je to zcela nezbytné pro plnohodnotné vnímání souvislostí, uvedeme v textu vazby mezi slovy, která jsou v hebrejštině příbuzná, pro která ale máme v češtině vzdálené vzájemně nesouvisející výrazy. Například hebrejská slova CADIK, CEDEK a CEDAKA do češtiny překládáme jako světec (CADIK), spravedlnost (CEDEK) a štědrost či milodar (CEDAKA).

Pokud to bylo možné, volili jsme hebrejské varianty jmen biblických postav. Pro čtenáře, kteří jsou zvyklí na české názvosloví, uvádíme u známějších jmen při prvním užití hebrejského výrazu český ekvivalent v závorce, například Ješajahu (Izajáš). Kompletní dvojice hebrejských a českých (ekumenických) variant naleznete vzadu. Jen u jmen, která jsou nejvíce zažita, přejímáme český popis – např. kniha Mojžíšova. Pro snadnou orientaci v biblických textech používáme standardní členění textu na kapitoly a věty, občas v komprimované podobě – např. (1M 1:1–10) = První kniha Mojžíšova, 1. kapitola, věty 1 až 10.

V knize užívané zkratky knih Tanachu:

M – kniha Mojžíšova (1–5) [Tora]

Šm – kniha Samuelova (1, 2) [Šmuelova]

Ž – Žalmy [Tehilim]

Př – Přísloví [Mišlej]

Ješ – Izajáš [Ješajahu]

překladatel, redakce

STEZKA NÁVRATU (NETIV HATŠUVA)

Jak jsme již uvedli v předmluvě, tuto část (stezku) nabízíme čtenářům celou, v nekrácené podobě. Klíčovým výrazem Stezky návratu je hebrejské slovo TŠUVA, které se do češtiny obvykle překládá jako pokání. S ohledem na hebrejský význam slova jsme v této knize zvolili výraz „návrat k Bohu“. Na druhou stranu se nám obrat „navrátilec k Bohu“ zdál příliš krkolomný, proto toho, kdo se odhodlal vrátit k Bohu (hebrejsky BAAL TŠUVA), označujeme v textu běžně jako kajícníka.

Kapitola první: O návratu k Bohu

• Má každý člověk možnost se napravit? Má tuto možnost neustále? Pokud ne, tak kolikrát ji má? Musí za každou chybou následovat trest? Je možné odčinit to, co se již stalo?

CITÁT. Je psáno (Př 1:20–25): „Moudrost křičí na ulici, na náměstích zdvihá svůj hlas. Vyvolává na nárožích, hovoří v městských branách: ,Dokdy budete, pošetilci, milovat pošetilosti, dokdy budou lehkomyslní bažit po lehkomyslnostech a hlupáci nenávidět poznání? Vraťte se, když vás kárám. Přeliji na vás svého ducha, seznámím vás se svými slovy. Volala jsem, a vy jste odmítali, ruce jsem vztahovala, a nikdo nenaslouchal, nedbali jste mých rad, nedali jste na mé kárání.‘“

VYSVĚTLENÍ. Moudrost křičí na ulici, na náměstích zdvihá svůj hlas. Vyvolává na nároží, hovoří v městských branách.

Král Šlomo, autor knihy Přísloví (Mišlej), říká, že Tóra, která je onou moudrostí, křičí a zdvihá svůj hlas. Slova Tóry platí pro všechny lidi bez rozdílu, proto Tóra křičí na ulici, která je veřejným prostorem a po níž mohou všichni kráčet. Rozhodně není pravda, že by Tóra oslovovala jen moudré. Stejně tak není pravda, že by se Tóra obracela jen na určité vybrané osoby, proto svůj hlas zdvihá na náměstích, která bývají městskými centry, trhovým prostorem, shromaždištěm. Vyvolává tam, kde bývá zvykem oslovovat davy – na nárožích, hovoří tam, kudy musí každý člověk procházet, v městských branách. Není člověka, který by byl Tórou opomenut.

A o čem Tóra k lidem hovoří? Co vyvolává? Aby se každý zamyslel nad svým chováním. „Copak se nebojíte, že opustíte svět nenapravení? Je třeba zpytovat své svědomí, omluvit se za své skutky. Je třeba se napravit, navrátit se zpět – k Bohu.“

→ Nikdo není Tórou opomenut, proto Tóra lidi v knize Přísloví oslovuje na ulicích, na náměstích, na nárožích a v branách.

Dokdy budete, pošetilci, milovat pošetilosti, dokdy budou lehkomyslní bažit po lehkomyslnostech a hlupáci nenávidět poznání?

Král Šlomo hovoří o třech skupinách lidí – pošetilcích, lehkomyslnících a hlupácích, protože jsou tací, kteří hřeší pro požitek ze smilstva a jiných pokušení. Tito lidé následují své tělesné chtíče a nedbají rozumu, proto jsou nazýváni pošetilci (PETAJIM, primitivy). Jak uvádí midraš Tanchuma: „Žena nezcizoloží, dokud do ní nevstoupí duch hlouposti.“ Rozum má tendenci vzdalovat se tělesným požitkům.

Druhou skupinou jsou lehkomyslníci (LECIM), kteří ubíjejí své dny v marnostech, kteří se zaobírají bezvýznamnými věcmi (lehkomyslnostmi). Třetí skupinou jsou lidé, kteří jsou zlí (RAIM) ve své podstatě, kteří nehřeší z jasného důvodu, ale jen proto, aby uškodili. To jsou „hlupáci, kteří nesnášejí poznání,“ protože poznání vede ke konání dobra.

Na jiném místě Maharal vysvětluje, že existují tři typy lidí, které odpovídají třem synům prvního člověka Adama: Kainovi, Hevelovi (Ábelovi) a Šetovi. Jedni páchají zlo pod vlivem svého tělesného pudu (jako Kain), jiní se věnují marnostem (HEVEL znamená v hebrejštině marnost), které nejsou ani dobré, ani špatné, a třetí typ lidí koná dobré skutky.

Vraťte se, když vás kárám. Přeliji na vás svého ducha, seznámím vás se svými slovy. „Vraťte se, když vás kárám,“ říká Tóra. „I když jste zhřešili, máte možnost se napravit.“ Když se hříšníci vracejí k Bohu, je jejich návrat přijat, i pokud hřešili naprosto úmyslně, s plným vědomím. Člověk je tělesná bytost (BAAL GUF), a proto se jako všechny fyzické věci může měnit. Pokud měl ale člověk možnost napravit se, a přesto tak z vlastního rozhodnutí neučinil, dokazuje tím, že jeho hřích pramení z rozumového rozhodnutí (MICAD HASECHEL). O takovém případu je psáno (Př 1:24–28): „Protože jsem volala, a vy jste odmítali, ruce jsem vztahovala, a nikdo nenaslouchal, nedbali jste mých rad, nedali jste na mé kárání, tak i já se budu smát, až budete v bídě, budu se vysmívat, až na vás padne strach, až na vás padne strach jako ničivá bouře a vaše bída se přižene jako vichřice, až na vás přijde soužení a tíseň. Tehdy mě budou volat, a neodpovím, budou mě hledat, a nenaleznou.“

V midraši Šmot raba řekl rabi Jochanan: „Na případ, kdy Bůh zatvrdil faraonovo srdce, se vymlouvají ti, kdo říkají, že ne všem je dovoleno se vrátit.“ Odpověděl mu rabi Šimon ben Lakiš: „Je třeba zacpat hříšníkům ústa. Bůh každého varuje – jednou, dvakrát, třikrát. Pokud se člověk přesto nenapraví, uzamkne Bůh jeho srdce, aby ho mohl za jeho hříchy potrestat.“ A právě faraona varoval Bůh dokonce pětkrát, avšak marně, protože právě faraon představuje ten případ, kdy hřích pramení z rozumového rozhodnutí.

→ Bůh každého varuje – jednou, dvakrát, třikrát. Pokud se člověk přesto nenapraví, uzamkne Bůh jeho srdce, aby ho mohl za jeho hříchy potrestat.

STEZKA ŠTĚDROSTI (NETIV HACEDAKA)

Již jsme se zmiňovali, že si v českém jazykovém prostředí pod pojmem CEDAKA představujeme charitu, dobročinnost. Již samo označení „dobročinnost“ evokuje dojem, že se odsypáním části svých peněz potřebným stáváme lidmi šlechetnými, že konáme mimořádně dobrý a záslužný skutek, jednoznačný nadstandard. Hebrejský výraz CEDAKA přitom souvisí se slovem CEDEK – spravedlnost, z čehož logicky vyplývá, že je jedině správné, ba je přímo povinností, předat část peněz, kterém nám Bůh poskytl, jiným potřebným. Halacha stanovuje základní povinnost věnovat desetinu ročních příjmů na „dobročinnost“. Abychom se vyhnuli svodům pýchy z vlastní dobroty, překládáme v této stezce slovo CEDAKA jako milodar (dar milosti) a celou stezku jako stezku štědrosti.

• Není štědrost jen plýtváním? Není nadměrné bohatství hříchem? Pokud s půjčkou na úrok souhlasí obě strany, co je na něm špatného?

CITÁT. V traktátu Bava batra (9b) řekl rabi Jicchak: „Co znamená věta (Př 21:21): ,Kdo jde za štědrostí a dobrodiním, najde život, štědrost a slávu?‘ Proč ten, kdo se snaží o štědrost, bude odměněn štědrostí? Odpověď zní, že tomu, kdo chce být štědrý, Bůh poskytne dostatek peněz, aby štědrým být mohl.“ Rabi Nachman bar Jicchak řekl: „Bůh mu poskytne dostatek vhodných lidí, aby za jejich obdarování mohl být odměněn.“ Rabi Jehošua ben Levi řekl: „Dostane se mu synů moudrých, bohatých a znalých života.“

VYSVĚTLENÍ. Z těchto slov je možné pochopit význam štědrosti. Štědrost znamená (pozitivní) působení na ostatní, prospěšnosti jiným, proto Bůh každému, kdo o tuto cestu usiluje, pomáhá s jejím naplněním, zajišťuje mu peníze, aby je mohl poskytnou potřebným.

Tomu, kdo chce být štědrý, Bůh poskytne dostatek peněz, aby štědrým být mohl. Ten, kdo je prospěšný jiným, se podobá prameni (MAAJAN), z něhož vytékají vody do dáli, aby z nich mohli mít prospěch i ostatní. A Bůh jako pramen pramenů prospívá těm, kteří chtějí prospívat jiným. A čím více vody z pramene vytéká, tím více pramen sílí, což je veliké tajemství štědrosti. Proto Bůh napomáhá tomu, kdo dává milodary.

Bůh mu poskytne dostatek vhodných lidí, aby za jejich obdarování mohl být odměněn. Podle druhého názoru Bůh štědrému člověku přihrává vhodné adresáty pomoci, protože, jak již bylo zmíněno, CEDAKA souvisí se slovem CEDEK, se spravedlností, s obdarováním skutečně potřebných. Jen pokud je příjemce milodaru vhodný k obdarování, lze hovořit o štědrosti. V opačném případě se jedná o plýtvání.

Dostane se mu synů moudrých, bohatých a znalých života. A podle třetího názoru Bůh štědrého odmění syny se třemi kvalitami, které logicky odpovídají otcovým zásluhám, čímž mohou být dále ku prospěchu ostatním. Boháči mohou obdarovávat chudé a moudří mohou inspirovat své spolužáky (ve studiu). A pokud by byli posluchači nevzdělaní domkáři (BAALEJ BATIM), kteří moudrost učenců nedokáží ocenit, mohou jim být prospěšní lidé znalí života, vypravěči a vykladači biblických příběhů (AGADA). Proto toho, kdo se svou štědrostí snaží umenšit počet nedostatků světa, Bůh odmění syny, kteří budou svět dále naplňovat.

CITÁT. V traktátu Ktuvov (66b) se dočítáme: „Rabi Jochanan ben Zakaj potkal dívku, paběrkující žitná zrnka v lejnech arabských krav. Dívka rabiho prosila: ,Rabíne, přispěj mi na živobytí,‘ a on se jí optal: ,Kdo jsi?‘ ,Jsem dcera Nakdimona, syna Gurionova.‘ Ptal se jí rabi Jochanan ben Zakaj: ,A kam se podělo bohatství tvého otce?‘ ,Jak se říká mezi lidem, penězům chyběla sůl.‘“

VYSVĚTLENÍ. Jak již bylo vysvětleno, štědrost je jako sílící pramen, ale pokud nemá voda kam odtékat, zkazí se. Tak dokud má člověk pro potřebné otevřenou dlaň, Bůh mu majetek dopřává, ale pokud druhým neprospívá, jeho peníze se vytratí, protože se vytratí Boží požehnání. A ještě je třeba vědět, že bohatství, neboli nadbytek majetku je jako každý nadbytek (TOSEFET) odsouzeno k úpadku, jak je psáno (Chulin 58a): „Nadbytek je podobný nedostatku.“ A bohatství je odsouzeno k úpadku, jako se maso musí zkazit, proto se látka, která je konzervuje, nazývá solí. Takovou látkou je štědrost, protože Bůh tomu, kdo prospívá chudým, za odměnu dopřává majetku.

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Maharal: Netivot olam

PŘEDMLUVA

NETIVOT OLAM (Z MAHARALOVY PŘEDMLUVY)

STEZKA NÁVRATU (NETIV HATŠUVA)

Kapitola první: O návratu k Bohu

Kapitola druhá: O návratu k počátkům

Kapitola třetí: O různých cestách návratu

Kapitola čtvrtá: O kajícnících a spravedlivých

Kapitola pátá: O studu a vyznání hříchu

Kapitola šestá: O třinácti vlastnostech Boží milosti

Kapitola sedmá: O pokoře a půstu

Kapitola osmá: O neprominutelných hříších

STEZKA ŠTĚDROSTI (NETIV HACEDAKA)