Maharal (Rabi Löw)

STEZKA TÓRY

Výběr z knihy Netivot olam

Edice Sifrej Maharal, svazek III. Vydalo nakladatelství P3K v Praze v roce 2008. Z hebrejského originálu Netivot olam z roku 1595 (reprint z roku 1980) přeložil a komentář doplnil Jan Divecký. Odpovědný redaktor Petr Karas. Jazyková redakce Kateřina Dejmalová. Grafická úprava a zlom Karel Kupka. První vydání.

Aktuální informace o knihách nakladatelství P3K najdete na stránce www.p3k.cz (e-mail: info@p3k.cz)

Kniha vychází s přispěním Nadace Židovského muzea v Praze a Joint Distribution Committee.

Zdroj hebrejských textů v knize: Mechon Mamre.

© Nakladatelství P3K, 2008, 2012

ISBN 978-80-87186-01-5 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-87186-64-0 (eKniha – epub)

ISBN 978-80-903587-9-9 (eKniha – mobi)

PŘEDMLUVA

V předmluvě knihy Stezka návratu, v druhém titulu vydaném v rámci edice Sifrej Maharal, jsme představili záměr přeložit klíčovou část Netivot olam – Stezku Tóry. Kniha Netivot olam (Stezky světa) vyšla poprvé v roce 5355 od stvoření světa, čili v roce 1595 (Encyclopaedia Judaica uvádí 1596) občanského letopočtu. Ústředním tématem knihy je Maharalovo vnímání etiky lidského konání, podložené citáty z Tanachu a Talmudu. Maharal knihu rozdělil do třiceti tří stezek (volný překlad Netiv hatšuva a ukázky čtyř dalších již vyšel). Nejobtížnější část (stezku) nabízíme čtenáři nyní.

Maharalova Stezka Tóry (Netiv hatora) před čtenářem odkrývá svět, který jen málokdo z nás zná. V naší uspěchané době jsme již přivykli na úzké specializace odborníků. I když pomineme „světské obory“ jako matematika, medicína, chemie či fyzika, které se za poslední dvě století rozdrobily na desítky svébytných disciplín, i na poli Tóry a judaismu sledujeme profilaci učenců na znalce různých oblastí halachy (rabínského práva), kabaly (mystiky), nusachu (liturgie), musaru (etiky) nebo haškafy (ideologie), kteří se odmítají závazně vyjadřovat k tématům přesahujícím jejich přesně vymezenou „škatulku“. S úzkoprsým pohledem na věci se však při čtení Maharalova díla musíme chtě nechtě rozloučit. Maharal totiž ve svých textech svobodně promíchává různé aspekty poznání Tóry a i v rámci jediného odstavce dává čtenářům ochutnat pestrou směs, pro niž se nejlépe hodí dnes již téměř nostalgické označení TORAT HAŠEM (Nauka Boží). Šíře Maharalova záběru může být pro nás až zrádná, protože jsme dnes zvyklí konzumovat předpřipravené myšlenky a snadno sdělitelná hesla. A často naivně doufáme, že texty, určené k vážnému studiu a zamyšlení, v rychlosti proletíme a zhltneme jako odpočinkovou beletrii.

Je známo, že zahrada poznání Tóry, onen slavný sad (hebrejsky PARDES), odpovídá čtyřem základním vrstvám textu Tóry, která má sama na sedmdesát tváří. Ostatně i hebrejské slovo PARDES je zároveň akronymem pro PŠAT (prostý význam), REMEZ (náznak), DRAŠ (výklad) a SOD (tajemství). Pozorné čtenáře proto upozorňujeme, že některé citace z Tanachu v této knize překládáme tak, aby snáze zapadly do kontextu midrašů, čímž přirozeně nepopíráme jejich možný prostý výklad, známý z klasických biblických překladů.

Maharal ve svých dílech často pracuje s texty midrašů. Proto neuškodí, když si připomeneme, že existují tři přístupy k četbě a výkladu midrašů. Jedni si midraš přečtou a uvěří každému jeho slovu. Ty je třeba považovat za hlupáky, kteří se nic nenaučí. To se alespoň domnívá Rambam (Maimonides). Jiní celý text stroze odmítnou jako nesmyslný a nic nepochopí. Až třetí typ čtenářů obsah textu rozluští a pochopí, co nám chtěl sdělit. Není pochybností, že agadické pasáže Talmudu, které Maharal ve svém díle Netivot olam komentuje, často představují do krajnosti vyšponované případy, které není možné vyjímat z kontextu, které nelze posuzovat osamoceně bez znalosti textů, vyjadřujících se k podobným tématům z jiných pozic, a které o to víc nelze aplikovat slepě bez „zdravého selského rozumu“. I slavný kabalista rabi Moše Chajim Luzzatto uvádí v souvislosti s agadami, že „učenci často říkají jednoznačně znějící slova, která ve skutečnosti platí jen v úzce vymezených situacích a jejichž všeobecná aplikace není ničím jiným než bláznovstvím a omylem“. V Pirkej avot (3:21) říká rabi Elazar ben Azarja že: „Není-li Tóry, není ani obecné lidské slušnosti (DERECH EREC). A není-li obecné lidské slušnosti, není ani Tóry.“ Proto bychom do budoucna chtěli na výběr ze Stezky Tóry navázat výběrem z knihy Derech chajim (Cesta života), v níž Maharal vykládá talmudický traktát Pirkej avot, věnovaný etice judaismu.

Musíme zopakovat to, co jsme zmiňovali při překladu prvních dvou knih série – Ner micva a Stezka návratu – český text není doslovným překladem z hebrejštiny, protože se snažíme upřednostnit obsah sdělení před jeho formou. Z původního textu Stezky Tóry byla vybrána klíčová témata. Naším cílem nemůže být nic víc, než snaha pootevřít dveře případným zájemcům o hlubší poznání Maharalova díla a judaismu obecně. A přivede-li tato edice další zájemce k tomu, aby si přečetli originál Maharalova díla, náš záměr se naplní.

Poznámky a vysvětlivky překladatele i redakce jsme odlišily textem v kurzívě. Překladatel vycházel kromě vlastního Maharalova textu také z díla Nesiv hatora od Eliakima Willnera. U jmen biblických postav jsme zachovávali hebrejské varianty. Pro čtenáře, kteří jsou zvyklí na české názvosloví, uvádíme u známějších jmen při prvním užití hebrejského výrazu český ekvivalent v závorce, například Šlomo (Šalomoun). Kompletní dvojice hebrejských a českých (ekumenických) variant naleznete na konci knihy. Jen u jmen, která jsou nejvíce zažita, přejímáme český popis – např. kniha Mojžíšova. Pro snadnou orientaci v biblických textech používáme standardní členění textu na kapitoly a věty, občas v komprimované podobě – např. (1M 1:1–10) = První kniha Mojžíšova, 1. kapitola, věty 1 až 10.

V knize užívané zkratky knih Tanachu:

M – kniha Mojžíšova (1–5) [Tora]

Ješ – Izajáš [Ješajahu]

Ž – Žalmy [Tehilim]

Př – Přísloví [Mišlej]

překladatel, redakce

Stezka Tóry – přehled kapitol

Nejrozsáhlejší část díla Netivot olam – Stezku Tóry – rozdělil sám autor do osmnácti kapitol. Tučně zvýrazněná témata jsme vybrali do tohoto překladu.

- Kapitola PRVNÍ: Tóra jako mistrovský plán stvořeného světa, člověka a světa budoucího; člověk a přirozený řád světa; vztah mezi Tórou a příkazy (MICVOT); halacha jako klíč k budoucímu světu; Tóra a fyzický svět; zásluhy za studium Tóry a plnění příkazů

- Kapitola DRUHÁ: jak lze získat znalost Tóry; význam pokory pro zisk poznání; učenci musejí předávat Tóru srozumitelně; učenci musejí být k dispozici ostatním; člověk se skládá z těla, duše a rozumu; Tóra náleží primárně rozumu, který přemohl tělo

- Kapitola TŘETÍ: k dosažení poznání Tóry je potřeba vzdálit se od hmotného; omezování jídla; nevýznamnost smrti; omezení fyzických tužeb; nebezpečí fyzických svodů; zasvěcení Tóře musí být úplné

- Kapitola ČTVRTÁ: noc je časem studia Tóry; překonávání těžkostí ve studiu přibližuje člověka k Bohu; hmotné obtíže vedou k pravému poznání; Boží trápení pro nedostatek studia Tóry; neexistence skutečných důvodů pro zanedbávání studia; učenec nesmí záviset na milodarech; učenec musí mít odstup od ostatních; blízkost k Tóře vede k blízkosti k Bohu; studium Tóry musí být verbalizované

- Kapitola PÁTÁ: nezbytnost vhodné míry studia; naučené se nesmí zapomenout; co vede k zapomínání Tóry; o úpadku dnešních studentů

- Kapitola ŠESTÁ: studium Tóry ve skupině; čistota poznaného při učení v dialogu a ve skupině; zásluhy učenců, kteří se spolu přou o pravdu; význam naslouchání spolužákům; Bůh omlouvá chyby neznalých, konají-li z lásky k Tóře; hrozné následky nedostatku lásky a respektu

- Kapitola SEDMÁ: studium Tóry nesmí být motivováno osobním prospěchem; učení pro samo poznání; nutnost řádné motivace ke studiu; studium musí být zaměřeno na praktické plnění příkazů; studium Tóry z lásky k ní vede člověka k Bohu; tři požehnání nad studiem Tóry; nutnost správné koncentrace při recitaci požehnání

- Kapitola OSMÁ: výuka a plnění příkazů usnadňují studium Tóry; učitel jako stvořitel; odměna pro učitele dětí nevzdělanců; trest za odmítání předávat Tóru; trest pro nevzdělance, kteří šíří Tóru; zákaz učit nehodné žáky a trest pro ty, kdo tento zákaz poruší; zákaz přijímat Tóru od nehodného učitele; otázka studia nežidovské (řecké) filozofie

- Kapitola DEVÁTÁ: významné postavení učenců; odměna za noční studium; studium vybraných pasáží; studium jako věčný nástroj zdokonalování; odměna pro ty, kdo pomáhají učencům

- Kapitola DESÁTÁ: budoucí svět je odměnou pro ty, kdo napomáhali rozvíjet rozum druhých; rozdíly v odměně pro soudce, výběrčí milodarů, učitele a učence; děti studující Tóru jsou Bohem pomazaní; díky dětskému studiu Tóry trvá svět; tragédie nevhodných studijních metod; chudé děti mají větší sklon ke studiu; nevzdělanci mají často moudré děti; jak se vyvarovat hmotného v zájmu odměny na budoucím světě; možnosti zasvěcení se a následná odměna na budoucím světě

- Kapitola JEDENÁCTÁ: učencům náležejí pocty; učenec je živoucím svitkem Tóry; jak se dostat do blízkosti učenců; pocta těm, kdo podporují učence; učenost je vyšší hodnotou než důstojnost daná rodem; nežidovští učenci Tóry

- Kapitola DVANÁCTÁ: učenec, který zapomněl, co se naučil; otisk Tóry zůstává i po zapomnění; trest pro ty, kdo znevažují učence Tóry; vzpoura proti učencům je vzpourou proti Bohu; kdo je nazýván heretikem; účinnost učencovy kletby; nutnost vzájemného respektu mezi učenci; proč umírali žáci rabi Akivy

- Kapitola TŘINÁCTÁ: rozdílnost povah (talmudických) učenců v Babylonii a Izraeli; nepoddajnost a tvrdost souvisí se vzdálením se od hmotného; šest či sedm znaků vhodného chování učenců; nebezpečí číhající na učence

- Kapitola ČTRNÁCTÁ: vztah mezi pokorou a moudrostí; rozdíly mezi moudrostí, porozuměním a poznáním (CHOCHMA, BINA, DAAT); role poznání; požehnání poznání v modlitbě Amida; židovská a nežidovská moudrost; Židé, studující nežidovskou moudrost; co je mimo Tóru povoleno studovat a z jakých textů; základní pravidla studia nežidovských pramenů

- Kapitola PATNÁCTÁ: Tóra je život; Tóra je přirovnávaná k vodě; Tóra je přirovnávaná k ohni; důsledky neznalosti Tóry; neomluvitelnost neznalosti; vztah mezi učencem a nevzdělancem; aktivní odpůrce Tóry a učenců; zákazy, týkající se nevzdělanců; kdo je to AM HAAREC (nevzdělanec); postavení těch, kdo studují bez učitele; rozhodování v otázkách halachy

- Kapitola ŠESTNÁCTÁ: důležitost konání MICVOT; příkazy jako ochrana pod Božími křídly; vztah mezi plněním příkazů a žitím; příkaz jako analogie se svící; plnění příkazů jako ochrana před přísným soudem; postavení poslů v záležitosti příkazů

- Kapitola SEDMNÁCTÁ: příkazy jako nástroj k uchopení Tóry; kdo plní příkaz, je podoben andělu; příkazy povyšují člověka nad nebeské bytosti; jak řádně plnit příkazy

- Kapitola OSMNÁCTÁ: příkaz je třeba plnit tím nejlepším možným způsobem; příkazy je třeba plnit s radostí; příkazy musí být plněny dokonale; zásluhy za splnění příkazu připadnou těm, kdo dílo dokončí; příkazy je třeba okrašlovat

NETIVOT OLAM (Z MAHARALOVY PŘEDMLUVY)

Na cestě štědrosti leží život, na cestě touto stezkou není smrti. (Přísloví 12:28)

Král Šlomo (Šalomoun), autor knihy Přísloví (Mišlej), tvrdí, že je-li člověk štědrý a dává milodary (CEDAKA), získává si tím život i pro sebe, protože podstatou milodaru je poskytnutí živobytí chudému – tedy život, a odpovídající odměnou za tento dar může být opět jen život. A dále král Šlomo pokračuje: „Na cestě touto stezkou není smrti,“ protože pokud člověk kráčí stezkou štědrosti a neodchýlí se od ní ani vpravo ani vlevo, nepropadne smrti.

Proč hovoří král Šlomo jednou o životě a jednou o nesmrtelnosti? Copak se v podstatě nejedná o totéž? Důvodem zdánlivého zdvojení textu je nenápadné obohacení čtenáře o další poznání – zatímco poskytnutí živobytí zajišťuje život, nevychýlení se z přímého směru zajišťuje nesmrtelnost, protože smrt není ničím jiným než dosažením krajnosti, opuštěním „stezky života“.

Je na místě si všimnout, že v případě milodarů hovoří kniha Přísloví o široké cestě (ORACH), protože i štědrý člověk občas dá a jindy nedá chudému milodar, což ještě neznamená zřeknutí se správné cesty. K opuštění cesty štědrosti by došlo jen při absolutním odmítání pomoci za všech okolností. Na rozdíl od široké cesty stačí při chůzi po úzké stezce (NETIV) i drobný úkrok, aby ji člověk úplně opustil. Jakmile se byť i jen nepatrně odkloní od přímé cesty, byť i jen na chvíli se poddá svému tělesnému pudu (JECER), propadne smrti. Proto se na jiném místě (Př 8:20) dočítáme, že „půjdu po cestě štědrosti, po stezce práva,“ protože v případě soudu stačí malý odklon od zákona a už nelze hovořit o spravedlnosti.

Je ještě jeden důvod, proč se milodary pojí s širokou cestou, totiž skutečnost, že štědře se chová mnoho lidí, jak ještě bude vysvětleno ve Stezce štědrosti, zatímco o spravedlnosti to nelze tvrdit, protože zde je potřeba dobrat se úplné pravdy, k čemuž se lidé nemají, jak ještě bude vysvětleno ve Stezce pravdy. Nenechat se nikdy svést nízkými pudy, to dokáží jen výjimeční jedinci, čemuž odpovídá úzká stezka, na níž není smrti.

Je patrné, že staří učenci kladli lidem na srdce moudrá slova o morálce a mnohá z nich se nacházejí v Talmudu, aby vedla lidi po cestách dobrých a přímých. A zdálo se mi správné tato slova sesbírat a uspořádat, nic více není mým úmyslem. Mým jediným přáním je, aby ten, kdo hledá poučení o morálce, která je v souladu s názory rabínů, našel vše pohromadě, v jedné knize. A nazval jsem tuto knihu Stezkami světa (NETIVOT OLAM), na nichž není smrti. A rozdělil jsem knihu do třiceti dvou stezek, z nichž se každá dotýká určitého tématu, a vše jsem uvedl Stezkou Tóry, protože bez Tóry není morálky.

KAPITOLA PRVNÍ

V knize Přísloví (4:4) je psáno: „A Bůh mě poučil a řekl mi: ,Přitiskni si má slova k srdci, dodržuj mé příkazy a žij.‘“ Král Šlomo chtěl lidi varovat a přimět je, aby si vážili Tóry. Proto jim říkal, že je třeba Boží slova (čili Tóru) pevně přitisknout k srdci, aby pak ona sama mohla podepřít a posilnit lidské srdce. V lidském srdci totiž sídlí život a s Tórou v srdci je možné plnit příkazy a žít. Vždyť slova Tóry podpírají celý svět a umožňují mu existenci, tak jak by mohla nepodpírat člověka, který se jimi zabývá? Je ovšem na místě se ptát, jak vlastně víme, že slova Tóry podpírají a umožňují holou existenci světa? K tomu se v Talmudu (Šabat 88a) píše: „K šestému dni stvoření přidal Bůh písmeno HEJ (určitý člen), když je místo JOM ŠIŠÍ napsáno JOM HAŠIŠÍ, neboli ,ten šestý den‘, aby naznačil, že celé stvoření závisí na onom konkrétním šestém dni (neboli na šestém dni měsíce sivan), ve kterém Židé přijali Tóru na hoře Sinaj. A pokud by Židé Tóru na Sinaji nepřijali, vrátil by se svět do stavu prázdnoty a zmatku.“ Proto je možné říct, že na Tóře skutečně závisí celý svět.

A jak Tóra podpírá a umožňuje existenci celého světa? Tóra je Boží řád daný člověku (SEDER HAADAM), v němž se uvádí, jak má člověk konat a jak se má chovat. A jako je Tóra řádem pro člověka, je také řádem pro celý svět (SEDER HAOLAM). Jen s tím rozdílem, že řád určený člověku je v Tóře odkryt (NIGLE, zjevný) a vysvětlen (MEFORAŠ), protože jinak by ho člověk nemohl plnit, zatímco řád světa je v Tóře skryt (NISTAR). Tuto skutečnost také můžeme vyvodit z midraše (Berešit raba), ve kterém se píše: „Když Bůh tvořil svět, nahlížel do Tóry jako do stavebního plánu.“ A protože je Tóra, jedna kniha, řádem celého světa, je vše stvořené uspořádané a propojené v jeden celek. To je hlubším smyslem výroku v Pirkej avot (5:1): „Deseti výroky byl stvořen svět. A nebylo možné stvořit svět jediným výrokem? Bylo, ale takto je možné lépe odměnit spravedlivé, kteří udržují svět, stvořený deseti Božími výroky, a potrestat hříšníky, kteří ničí svět, stvořený deseti Božími výroky.“

Číslo deset jistě nebylo v Pirkej avot zvoleno náhodou, protože Bůh mohl samozřejmě bez obtíží stvořit svět jedním jediným výrokem. Desítka však představuje množství (RIBUJ) sjednocené a uspořádané do jednoho celku, protože prvních devět čísel je solitérními jednotkami bez pevné vzájemné vazby, které až desítka pojí do jednoho celku. I proto je hebrejské písmeno JUD (představující v gematrii číslici deset) malým bodem, který nelze dále dělit na menší úseky, čímž se opět potvrzuje celistvost čísla deset. Ona také hodnota součtu číslic desítky (1+0) je rovna jedné, aby bylo jasné, že celý svět je uspořádán do jednoho celku. A pokud celek opustí byť i jen jedna jediná jeho součást, rozpadne se celý řád. A udrží-li někdo byť i jen jedinou součást v celku, zaslouží se o záchranu veškerého řádu. Proto spravedliví, kteří respektují řád světa, napomáhají udržovat existenci světa, který Bůh stvořil deseti výroky, a hříšníci, kteří porušují řád světa, celý svět ničí.

Pokud tedy již víme, že je Tóra řádem světa a že řád udržuje existenci věcí, můžeme pochopit, proč byl celý svět závislý na přijetí Tóry. Z toho důvodu je psáno: „Přitiskni si má slova k srdci, dodržuj mé příkazy a žij,“ protože ve slovech Tóry má člověk oporu a ochranu před smrtí. A král Šlomo úmyslně užil výrazu „Poučil mě“, protože Tóra je poučením, instrukcí (HORAA), návodem či plánem cesty, po níž má člověk kráčet, aby dospěl ke svému cíli – na budoucí svět (OLAM HABA, doslova svět, který přijde). A jako je Tóra řádem tohoto světa (OLAM HAZE), tak je i řádem světa příštího. Protože vše bylo stvořeno prostřednictvím Tóry – tento i příští svět. Takže se člověk přilnutím k slovům Tóry spojí se světem příštím, s konečným cílem své cesty. ...

KAPITOLA DVANÁCTÁ

V první kapitole traktátu Brachot (8a) řekl rabi Jehošua ben Levi svým synům: „Neznevažujte starce, kteří bez vlastního zavinění zapomněli své učení, protože v Arše úmluvy (ARON HAKODEŠ, svatá schránka) byly uloženy desky (Desatera) i střepy (prvních desek).“

Učenec neztrácí úroveň, kterou studiem Tóry získal, a to ani když naučené a poznané zapomene. Naučené a poznané se totiž neztrácí, jak je možné dokázat na příkladu i těch největších mudrců Tóry, protože ani v jejich případě nelze říct, že by vše naučené neustále znali, že by si všeho poznaného byli neustále vědomi. Přesto se i ve spánku nazývají „učenci Tóry“. Tak už to totiž u lidí chodí, že pro svou tělesnost nedokážou být s Tórou neustále. Pokud někdo zapomene Tóru bez vlastního přičinění, kvůli slabosti své tělesné stránky (z důvodu nemoci či stáří), neznamená to, že se od něj Tóra odloučila. Opak je pravdou a na budoucím světě, až se stařec zbaví pout své tělesnosti, se k němu jeho Tóra opět vrátí.

Rabi Jehošua ben Levi zmiňoval střepy prvních desek Desatera (ŠIVREJ LUCHOT), které Bůh daroval Mošemu a které Moše pod horou Sinaj v reakci na hřích zlatého telete rozbil. I tyto desky Desatera (LUCHOT HABRIT, desky smlouvy) přišly o své původní kvality jen po fyzické stránce, ale svou skutečnou hodnotu nikdy neztratily, což dokazuje fakt, že byly spolu s novými deskami uloženy do Archy úmluvy. A ještě je třeba mít na mysli, že žádný člověk nemůže Tóru pochopit dokonale (BEŠLEMUT, doslova v úplnosti). Proto byly v Arše úmluvy uloženy i střepy desek Desatera a i Archa sama byla zhotovena v tzv. neúplných rozměrech, kdy ani její délka, ani její výška a ani její hloubka nebyla celá čísla. ...

PRAŽSKÝ MAHARAL — ŽIVOT A DÍLO

Rabi Jehuda Liva ben Becalel, 1512/20/25–1609, v Čechách a na Moravě častěji nazýván jako rabi Löw, je celému židovskému světu znám pod akronymem Maharal mi Prag (MaHaRaL – Morejnu HaRav Liva – „Náš učitel rabi Löw“). Ačkoliv je mezi laickou veřejností znám prakticky jen z legend o Golemovi, učenci více oceňují jeho významné knihy, zásadní dílo židovské náboženské filozofie.

Maharal se narodil kolem roku 1512 (uvádějí se i roky 1520 a 1525) pravděpodobně v Poznani. Studoval v Polsku a na pražské ješivě, odkud se vrátil do rodné Poznaně. V letech 1553–1573 působil v Mikulově jako moravský zemský rabín. Poté odešel do Prahy, kde založil vlastní ješivu. Po několikaletém intermezzu na Moravě a v Polsku se do Prahy definitivně vrátil v roce 1597 jako vrchní pražský rabín, kterým byl až do své smrti v roce 1609. Maharal je pohřben na Starém židovském hřbitově v Praze na Josefově.

Závěr Maharalova života spadá do období rudolfínské Prahy. V roce 1592 došlo údajně ke schůzce s císařem Rudolfem II., během níž spolu rabín a císař hovořili (snad o kabale, jejíž mystika císaře fascinovala) jako přítel s přítelem, abychom parafrázovali historika, astronoma a matematika Davida Ganse. Nevíme jistě, zda Maharalovy názory ovlivnily Tychona de Brahe a Jana Keplera, ale je to pravděpodobné. Nikdy se už asi nedozvíme, jak to bylo s vytvořením Golema. S jistotou však můžeme tvrdit, že Maharalovo dílo přetrvalo dodnes a je stále studováno. Z Maharalova díla čerpaly a čerpají prakticky veškeré hlavní směry judaismu od chasidů po sionisty. Mezi nejznámější Maharalovy žáky patří Šlomo Efraim Lunčic, Jom Tov Lipman Heller a David Gans. Maharal byl významný pedagog, ale tolik diskutovaný vliv na mladšího současníka Jana Amose Komenského není hodnověrně prokázán.

Maharal nám odkázal rozsáhlé, byť nedokončené dílo, v němž se snoubí logika a mystika, pohled tradičního talmudisty a originálního filozofa. Protože své spisy začal Maharal psát až ve velmi vysokém věku sedmdesáti let, vyhnul se všem projevům mladické zbrklosti a zanechal nám vskutku zralé, systematické dílo. Rabi Kook nazval Maharala kabalistou v hávu filozofie.

Tři nejvýznamnější Maharalovy knihy jsou nazvány podle kabalistických sefirot:

- Gvurot hašem, Boží síla – o východu z Egypta

- Tiferet Jisrael, Krása Izraele – o darování Tóry a Desatera

- Necach Jisrael, Věčnost Izraele – o exilu a zničení Chrámu

Další Maharalovy knihy:

- Ner micva, Světlo příkazu – o svátku Chanuka

- Or chadaš, Nové světlo – o svátku Purim

- Gur arje, Lvíče – k Rašiho komentáři Tóry

- Netivot olam, Stezky světa – o etice judaismu

- Chidušej agadot, Nové výklady agady – k vybraným pasážím Talmudu

- Derech chajim, Cesta života – k Pirkej avot

- Beer hagola, Studna exilu – o rabínském judaismu

Konec ukázky

Table of Contents

Tiráž

Maharal: Stezka Tóry

PŘEDMLUVA

NETIVOT OLAM (Z MAHARALOVY PŘEDMLUVY)

KAPITOLA PRVNÍ

KAPITOLA DVANÁCTÁ

PRAŽSKÝ MAHARAL — ŽIVOT A DÍLO