Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Tomáš Petr, Ph.D., Mgr. Eva Marková, Ph.D. a kolektiv

OŠETŘOVATELSTVÍ V PSYCHIATRII

Vedoucí autorského kolektivu:

Mgr. Tomáš Petr, Ph.D., Mgr. Eva Marková, Ph.D.

Autorský kolektiv:

Bc. Jana Akrmannová

Mgr. Jan Běhounek

Bc. Zuzana Fišarová

MUDr. Iva Hodková

Jan Jaroš

Mgr. Jaroslava Knížková

Bc. Martina Kratochvílová

Bc. Hana Kudrnovská

Mgr. Eva Marková, Ph.D.

Mgr. Barbora Michálková

Bc. Blanka Novotná

Jitka Novotná

MUDr. Ondřej Pěč

Mgr. Tomáš Petr, Ph.D.

Mgr. Jana Poljaková

Bc. Magdalena Randáková Modes

Mgr. Ivana Šlaisová

Mgr. Hana Tošnarová, Ph.D.

PhDr. Martina Venglářová

Jana Votavová, DiS.

Recenze:

MUDr. Martin Hollý

Kniha byla vydána s laskavým přispěním společnosti HIPPO spol. s r.o.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2014

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2014

Autor fotografi í: Mgr. Tomáš Petr, Ph.D.

Autor obrázku 18.2: Jiří Hlaváček

Vydala GRADA Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 5534. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Počet stran 296

1. vydání, Praha 2014

Vytiskla Tiskárna v Ráji s.r.o., Pardubice

Názvy produktů, firem apod. použité v této knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-4236-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-9253-8 (pro formát PDF)

ISBN 978-80-247-9254-5 (pro formát EPUB)

Předmluva prezidentky České asociace sester

České ošetřovatelství se mění. Tradiční pojetí role sestry, uspořádání vztahů mezi sestrami a ostatními zdravotníky, znalostní a dovednostní nároky, to vše se pomalu či rychleji proměňuje.

Sestry se ve své profesní roli emancipují, což s sebou přináší větší samostatnost, ale také zodpovědnost, požadavek rozvíjet a zvyšovat své odborné kompetence. Emancipují se také pacienti. I oni se chtějí samostatně rozhodovat, aktivněji se podílet na léčbě. Nechtějí být pasivními účastníky a nechtějí, aby s nimi bylo tak jednáno. To od sester vyžaduje nejen často zmiňované výborné komunikační dovednosti, ale především změnu postoje k pacientům a jejich roli v léčebném procesu.

Spolurozhodování pacienta v léčbě a o léčbě představuje jedno z citlivých témat péče o duševně nemocné. Sestry jsou nejpočetnější profesní skupinou v tomto oboru, stráví s pacienty mnoho hodin a mohou významně přispívat k udržení či obnovení pacientovy samostatnosti. Připravovaná reforma psychiatrické péče pak do značné míry staví právě na práci sester, která by se měla výrazně posunout směrem z psychiatrických nemocnic do místních komunit. Těžiště této práce pak bude v aktivním zapojení pacienta a jeho blízkých do léčby, v podpoře motivace, spolurozhodování a zodpovědnosti za vlastní zdraví.

Kniha, která je dnes čtenářům předkládána, svým obsahem přispívá k naplnění tohoto cíle. Obrací se k sestrám jako k aktivním a svébytným aktérům terapeutického procesu, vybízí k utváření rovnocenného vztahu mezi sestrami a jejich pacienty a otevírá některé oblasti, které jsou v práci sester nové. Věřím, že bude cennou pomůckou všem, kdo pečují o duševně nemocné a mají zájem tuto péči rozvíjet a zlepšovat.

Mgr. Dana Jurásková, Ph.D., MBA

prezidentka ČAS

Předmluva

„Ošetřování nemocných jest úkolem těžkým, dvakrát, třikrát těžším, jedná-li se o ošetřování choromyslných.“ Dr. Jan Hraše, 1907

Slova doktora Hrašeho, uvedená v knize Ošetřování choromyslných z roku 1907, jsou velmi výstižná a platná dodnes. Přestože od té doby učinila medicína a samozřejmě také psychiatrie výrazný pokrok, nic se nezměnilo na tom, že psychiatrické sestry hrají nezastupitelnou roli v péči o duševně nemocné. Jejich blízkost k pacientovi, schopnost navázat terapeutický vztah, schopnost empatie, podpora pacienta v běžných činnostech v nemocnici či v jeho přirozeném prostředí, ochota vyslechnout jeho problémy a mnoho dalších činností jsou jen některé z aktivit, kterými psychiatrické sestry přispívají k zotavení pacienta z duševního onemocnění. Jedinečnost práce sestry a její specifické postavení v péči o duševně nemocné se pokusila popsat expertní skupina Evropské asociace psychiatrických sester Horatio a zveřejnila je v tzv. Deklaraci z Turku, kterou naleznete v příloze této knihy.

V posledních 20 letech lze pozorovat významný nárůst počtu lidí vyhledávajících psychiatrické služby. Postupně také dochází v řadě zemí ke změnám v organizaci psychiatrických služeb tak, aby byly vstřícné k potřebám pacientů, flexibilní, vyvážené a pestré. Také v České republice volají uživatelé péče, jejich blízcí a často i profesionálové po nutnosti rozvoje širšího spektra psychiatrických služeb, které vhodným způsobem doplní stávající, převážně institucionální systém péče v ČR. Jakékoliv změny systému služeb, ačkoliv k nim dochází velmi pozvolna, představují také nové výzvy pro uplatnění psychiatrických sester. Ty v ČR v současné době působí převážně v lůžkových zařízeních. Po vzoru západních evropských zemí lze však do budoucna očekávat otevření nových možností pro činnost psychiatrických sester v komunitních službách např. v denních stacionářích, centrech krizové intervence, nebo v mobilních týmech poskytujících zdravotní služby v domácím prostředí pacienta. To bude přirozeně znamenat také nové požadavky na odbornou přípravu sester a lze očekávat diskuzi o jejich kompetencích.

V současné době pracuje v oblasti psychiatrie v ČR více než 4000 sester, z toho je 30 % specializováno na psychiatrii. V říjnu 2013 schválilo Ministerstvo zdravotnictví ČR dokument Strategie reformy psychiatrické péče, který nastiňuje střednědobý plán reformy psychiatrické péče v ČR. V tomto dokumentu je, mimo jiné, opakovaně zmíněna potřeba navýšení počtu psychiatrických sester v systému péče o duševně nemocné, posílení a úprava jejich vzdělávání a následně i jejich kompetencí. Jelikož si plně uvědomujeme význam práce psychiatrických sester a chceme podpořit rozvoj této profese a upevnit její postavení v systému psychiatrické péče, iniciovali jsme vznik knihy věnované ošetřovatelství v psychiatrii. Naším zájmem bylo, aby vznikla publikace, která bude obsahovat nejnovější poznatky, respektovat podmínky české psychiatrie a která bude vycházet z praxe. Oslovili jsme proto rozmanitou škálu odborníků z celé ČR a požádali je o zpracování jednotlivých kapitol. Na tvorbě knihy se podílely zejména zkušené psychiatrické sestry, přispěli však také uživatelé služeb, zástupci rodičovských organizací i lékaři. Nejedná se o vyčerpávající učebnici psychiatrického ošetřovatelství. Kniha však obsahuje všechna významná témata z ošetřovatelství v psychiatrii a více než medicínský pohled se snaží zdůrazňovat informace významné pro práci sester. Chtěl bych poděkovat všem autorům jednotlivých kapitol za spolupráci při tvorbě této knihy. Věřím, že se kniha stane cennou pomůckou pro sestry pomáhající lidem s duševním onemocněním.

Mgr. Tomáš Petr, Ph.D., editor

předseda psychiatrické sekce ČAS

Výňatek z recenze

Předkládaná kniha pojednává o tématu, jehož důležitost je v současné době podtržena připravovanými změnami v organizaci péče o duševně nemocné. Moderní psychiatrie vyžaduje po psychiatrických sestrách mnohem větší samostatnost v rozhodování, kompetence dlouhodobého a samostatného ošetřovatelského vedení pacientů, často v nestandardních podmínkách. K těmto výzvám blízké budoucnosti je, mimo jiné, jednoznačně nutné být kvalitně teoreticky vybavený a znát kontext problematiky.

Editorům se podařilo sestavit autorský tým z lidí, kteří jsou v každodenním kontaktu s praxí. To se ukazuje i v množství příkladů, které ilustrují teoretické informace a zvyšují čtivost knihy. Významným faktem je zapojení reprezentantů uživatelů a rodinných příslušníků do autorského kolektivu.

Kniha bude jednoznačným přínosem pro velkou skupinu pracovníků ve zdravotnictví a věřím, že jim bude dobrou pomůckou v období transformace systému péče o duševně nemocné.

MUDr. Martin Hollý

předseda Psychiatrické společnosti ČSL JEP

I Obecná část

1Duševní zdraví

Eva Marková

1.1Definice zdraví

Zdraví se týká bezprostředně každého z nás, je cennou hodnotou jak individuální, tak sociální, která výrazně ovlivňuje kvalitu života. Zdraví je jedním ze základních práv každého člověka, jak zdůraznila Světová deklarace zdraví v roce 1978, podmínkou dobré fyzické a psychické pohody a dobré kvality života. Zdravý člověk je schopen seberealizace, postarat se sám o sebe, přizpůsobit se prostředí, vykonávat svoji práci a plnit sociální role. Zdraví je též základem stabilního ekonomického růstu.

Pojem „zdraví“ je základní kategorií medicíny i ošetřovatelství. Jeho aspekty biologické, psychologické a sociální vyjadřují sepětí člověka s prostředím, což znamená, že je to též proces dynamický. Definice WHO z roku 1948 formulovala zdraví jako stav plné tělesné, duševní a sociální pohody, nikoliv pouze nepřítomnost choroby či poruchy nebo tělesné vady. Tato definice má tři základní charakteristiky pozitivní koncepce zdraví: zájem o jednotlivce jako o celistvou osobu, nejen o jednotlivé části, klade zdraví do vzájemného vztahu s prostředím a rovnítko mezi zdraví a produktivní, tvořivý život. Jde tedy o celostní (holistické) pojetí zdraví. Vedle faktorů biologických zahrnuje i faktory psychologické a sociální. Pojem zdraví je třeba chápat holisticko-dynamicky, nikoliv jako neměnný fenomén. Jde spíše o proces neustálého hledání vlastní cesty v průběhu života jedince, podpory osobního zdraví a adaptace na podmínky prostředí. Definice zdraví odpovídá principům ošetřovatelské péče Florence Nightingalové, která mobilizovala uzdravující potenciál pacientů odstraňováním nepříznivých faktorů prostředí. „Nejdůležitější věci, jež nám zabezpečují zdravé příbytky, jsou: 1. Čistý vzduch, 2. Čistá voda, 3. Dobré stoky, 4. Čistota, 5. Světlo. Bez těchto věcí nemůže žádný příbytek býti zdravý, a bude tím nezdravější, čím více jedna neb druhá podmínka jest zanedbána“ (Nightingale, 1874, s. 33).

Časem však byla definice z roku 1948 kritizována pro jistou neurčitost. V roce 1977 se objevila realističtější definice zdraví v souvislosti s celosvětovou kampaní „Zdraví pro všechny“, která zní: „Zdraví je schopnost vést sociálně a ekonomicky produktivní život.“

Epidemiologické studie dokládají, že člověk má péči o své zdraví ve vlastních rukou. Uvádějí, že zdraví ovlivňuje především životní styl (50–60 %), tedy kouření, složení stravy a její energetická hodnota, pohybová aktivita, psychická zátěž spojená se stresem, alkohol, drogy či rizikové sexuální chování, dále životní prostředí (10–20 %), genetické faktory (20 %), avšak zdravotní péče podstatně méně (0–10 %) (obr. 1.1).

Zdraví je tedy hodnota individuální, ale i sociální. Výstižně to vyjádřil Dr. Halfdan

Obr. 1.1 Faktory ovlivňující zdraví

Mahler, bývalý generální ředitel WHO: „Zdraví není všechno, ale všechno ostatní bez zdraví nestojí za nic.“ Zdraví determinují genetické faktory, sociální podmínky, životní prostředí, ovzduší, doprava, hluk, voda a sanitace, chemické látky, radiace, ekonomické podmínky, bydlení, životní styl, bezpečnost potravin, již zmiňované kouření či expozice tabákovému kouři, obezita, nedostatek pohybu, ale i systém zdravotní péče, byť v menší míře. Hlavními společnými problémy evropského regionu jsou alergie, akutní a chronická respirační onemocnění, redukce plicních funkcí, alimentární onemocnění, nádorová onemocnění, úmrtnost na dopravní nehody, úrazy atd. Z tohoto důvodu se sledují indikátory zdraví a prostředí, které poskytují informaci o zdravotním stavu populace, úmrtnosti, faktorech životního stylu a demografických údajích ve vztahu k faktorům životního prostředí v daném časovém období. V Evropě se buduje informační systém (Environmental Health Information System, ENHIS) zdraví a životního prostředí založený právě na sledování indikátorů zdraví a životního prostředí, koordinovaný WHO. Evropský region má mnohaletou zkušenost s monitorováním, plánováním a vyhodnocováním společných strategií zaměřených na prosazování zdravého životního stylu, životního prostředí a kvalitní zdravotní péče s efektivním vynaložením nákladů.

Zdraví je kategorií široce humánní, nejen výlučně medicínskou. K dosažení zdraví je důležitá prevence, diagnostika, terapie, rehabilitace, což je v rukou zdravotnických pracovníků, ale zdravotní služby samy o sobě zdraví nezajistí. Důležitý je osobní příspěvek jednotlivců k ochraně, udržení a rozvoji zdraví v rodinách, školách a na pracovištích, všude tam, kde žijí lidé. V nemocnicích se jen napravuje, co se pokazilo, zde se léčí, ale ne vždy uzdravuje.

Duševní zdraví znamená dobrou kondici celé osobnosti, není to jen nepřítomnost duševní poruchy. Duševně zdravý člověk je schopen přijímat a zpracovávat informace, řešit problémy, logicky myslet a umí plánovat a své plány uskutečňovat. Je schopný podílet se na změnách, vytvářet nové věci, aktivně se zúčastňovat dění kolem sebe a adaptovat se na nové situace. Umí dobře komunikovat, je citově vyrovnaný, zvládá vlastní emoce, ale zároveň se dovede uvolnit. Duševní zdraví tedy představuje schopnost přizpůsobovat se situacím a adekvátně na ně reagovat. Duševní poruchy přinášejí problémy jak jednotlivcům, neboť patří k nejčastějším příčinám pracovní neschopnosti, předčasného odchodu do důchodu a invalidity, tak jednotlivým státům, jelikož vyžadují značné sociální a ekonomické náklady zejména v oblasti vzdělávání, péče a soudnictví.

Odhaduje se, že skutečný podíl duševních poruch na globální zátěži nemocí je ještě vyšší, mimo jiné v důsledku složitých interakcí a komorbidity tělesných a duševních nemocí (tab. 1.1).

Tab. 1.1 Úmrtí (v tisících) ve statistikách WHO

Rok 2011/svět

Rok 2000/svět

Populace (v tisících)

6 938 255

6 089 957

Duševní a behaviorální poruchy

248

198

1

Unipolární depresivní poruchy

4

3

2

Bipolární poruchy

1

0

3

Schizofrenie

20

24

4

Poruchy z užívání alkoholu

106

94

5

Poruchy z užívání drog

92

54

6

Anxiózní poruchy

0

0

7

Poruchy příjmu potravy

4

4

8

Pervazivní vývojové poruchy

0

0

9

Dětské behaviorální poruchy

0

0

10

Idiopatické intelektuální poruchy

2

1

11

Ostatní duševní a behaviorální poruchy

19

17

Zdroj: WHO – Global Health Estimates Summary Tables (2013)

1.2Světová zdravotnická organizace a péče o duševní zdraví

WHO věnuje trvalou pozornost oblasti duševního zdraví na základě výzkumů a získaných statistických dat a vydává doporučení k jeho ochraně a posílení. Jedno z prvních doporučení se objevilo ve zprávě World Health Report 2001 a bylo zaměřené do následujících oblastí:

■Poskytovat léčbu v primární péči.

■Zkontrolovat, zda jsou k dispozici psychofarmaka.

■Poskytovat péči v komunitě.

■Vzdělávat veřejnost.

■Zapojit komunity, rodiny a spotřebitele péče.

■Zavést problematiku duševního zdraví do vnitrostátní politiky, programů a právních předpisů.

■Rozvíjet lidské zdroje v péči o duševní zdraví.

■Propojit různá odvětví (sektory).

■Monitorovat komunitní péči o duševní zdraví.

■Podporovat ve větší míře výzkum.

Světová zdravotnická organizace vytvořila diagnostický nástroj (Assessment Instrument for Mental Health Systems, WHO-AIMS), určený pro sběr základních informací o systému péče o duševní zdraví v zemích nebo regionech. Pro účely tohoto nástroje je duševní zdraví definováno jako systém všech činností, jejichž primárním cílem je podporovat, obnovit nebo udržet duševní zdraví. Cílem sběru dat je zlepšení systémů péče o duševní zdraví a sledování změn. Data pro WHO sbírají týmy, které jsou ve většině zemí schváleny ministerstvy zdravotnictví.

Evropský region WHO si stanovil 21 cílů (Zdraví 21) pro realizaci záměru Zdraví pro všechny, ve kterých je cílem 6 právě zlepšení duševního zdraví. Do roku 2020 by se měla zlepšit psychosociální pohoda lidí a pro osoby s duševními problémy by měly být plně dostupné komplexní služby. Konkrétně tedy:

■Výskyt a nežádoucí zdravotní důsledky duševních poruch by se měly podstatně omezit a měla by být posílena schopnost lidí vyrovnávat se se stresujícími životními okamžiky.

■Počet sebevražd by měl být snížen alespoň o jednu třetinu, přičemž k nejvýraznějšímu snížení by mělo dojít v těch zemích a u těch skupin obyvatelstva, kde se nyní sebevraždy vyskytují nejčastěji.

Je však těžké přesněji určit rozsah zátěže, kterou přinášejí lidem duševní poruchy, neboť existují kulturní rozdíly v definování duševního zdraví. Duševní poruchy představují téměř 20 % zátěže všech nemocí v evropském regionu WHO a problémy duševního zdraví postihují v určitém okamžiku v životě každého čtvrtého člověka. Podle údajů Světové banky a WHO jsou třemi hlavními duševními poruchami deprese, kterými trpí více než 350 milionů lidí (údaj WHO z roku 2012), dále bipolární poruchy a schizofrenie. Další vážné duševní poruchy jsou Alzheimerova choroba, demence a degenerativní porucha CNS, užívání alkoholu, závislost na drogách, stavy úzkosti a nespavost. Devět z deseti zemí s nejvyšší mírou sebevražd na světě se nachází v evropském regionu.

WHO sleduje v evropském regionu čtyři priority v oblasti duševního zdraví:

■Poskytování vysoce kvalitních informací, které často chybí.

■Posílení poskytovaných služeb tak, aby reagovaly na přímé potřeby a zkušenosti uživatelů.

■Rozvoj služeb, zejména na úrovni komunit v zemích, kde se služby tradičně poskytují ve velkých psychiatrických léčebnách, zlepšení služeb v ústavech sociální péče v Evropě, se zaměřením na podmínky dětí s mentálním postižením, které často žijí v nepřijatelných podmínkách.

■Rozvoj podpory rodiny a komunitních služeb.

Pozornost se nyní věnuje tomu, co funguje v oblasti podpory duševního zdraví, prevence, péče a léčby duševních poruch, aby tyto zkušenosti a znalosti mohly být šířeny dál. Služby a praxe ne vždy tyto znalosti odrážejí. Mnohé země mají omezené komunitní služby v péči o duševní zdraví a minimální odbornou pomoc pro mladé či starší osoby. Světová zdravotnická organizace dokonce uvádí, že jsou ve velkých psychiatrických léčebnách zanedbávána a zneužívána lidská práva hospitalizovaných osob, což se projevuje vysokou úmrtností. Stále jsou velmi rozšířená stigmata a předsudky, ovlivňují nejen duševní zdraví, ale i to, zda lidé vyhledají a budou akceptovat nabízenou pomoc.

V roce 2004 schválil Výbor ministrů Doporučení o ochraně lidských práv a důstojnosti osob s mentálním postižením. O rok později Komise Evropských společenství zveřejnila Zelenou knihu „Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva. Na cestě ke strategii pro duševní zdraví v EU“, která stanovila strategie v péči o duševní zdraví. Po zveřejnění této knihy následovala v roce 2008 konference EU o duševním zdraví v Bruselu, kde byl přijat dokument Evropská dohoda o duševním zdraví a životní harmonii, a účastnící se země a další zainteresované subjekty byly vyzvány, aby tuto dohodu podpořily. Na konferenci bylo stanoveno pět priorit pro zlepšení péče o duševní zdraví:

■Prevence depresí a sebevražd

■Duševní zdraví mládeže a ve výchovném procesu

■Duševní zdraví na pracovišti

■Duševní zdraví starších osob

■Boj se stigmatizací a sociálním vyloučením ze společnosti

Realizace těchto záměrů do roku 2020 se děje prostřednictvím skupiny vládních odborníků na duševní zdraví a pohodu.

1.3Výskyt duševních poruch v ČR

Ucelené informace o českém zdravotnictví lze získat ze zdravotnických ročenek, které od roku 1960 vydává Ústav zdravotnických informací (ÚZIS) a jejichž obsah vychází z údajů Národního zdravotnického informačního systému a demografických údajů Českého statistického úřadu (ČSÚ). Pro ilustraci uvádíme vybrané údaje z let 2000 a 2012. Nejčastější diagnózy, pro které byli ošetřeni pacienti v psychiatrických ordinacích v letech 2000 a 2012, ukazuje tabulka 1.2.

Tab. 1.2 Struktura prvních vyšetření v psychiatrických ambulancích

Rok 2012

Rok 2000

Počet obyvatel v ČR

10 505 445

10 266 546

Duševní poruchy

Organické duševní poruchy

65 238

34 229

Poruchy vyvolané alkoholem

26 280

22 913

Poruchy vyvolané ostatními psychoaktivními látkami

17 974

9 720

Schizofrenie

46 893

35 586

Afektivní poruchy

107 273

62 532

Neurotické poruchy

224 435

133 079

Poruchy osobnosti

27 416

23 007

Sexuální poruchy

4 865

2 066

Mentální poruchy

20 566

15 178

Vývojové poruchy v dětství

29 118

22 172

Neurčená duševní porucha

1 646

4 253

Poruchy příjmu potravy

3 389

—

Psychiatrickou péči častěji vyhledávají ženy (60 %) než muži. Nejčastějšími důvody pro vyhledání psychiatra u žen jsou afektivní, neurotické a organické duševní poruchy. Muži jsou častěji léčeni pro sexuální poruchy či deviace, poruchy vyvolané alkoholem a ostatními psychoaktivními látkami. Nejčastějšími diagnózami, pro které byli pacienti ošetřeni v psychiatrických ambulancích, jsou neurotické (39 %) a afektivní poruchy (18 %).

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva prezidentky České asociace sester

Předmluva

Výňatek z recenze

I Obecná část

1 Duševní zdraví

1.1 Definice zdraví

1.2 Světová zdravotnická organizace a péče o duševní zdraví

1.3 Výskyt duševních poruch v ČR

1.4 Mentální hygiena

1.5 Prevence

Literatura

2 Historie péče o duševně nemocné

2.1 Počátky péče o duševně nemocné

2.2 Formování psychiatrie jako samostatného medicínského oboru

2.3 Vývoj péče o duševně nemocné v Čechách

3 Kompetence sester pracujících na psychiatrii

4 Organizace psychiatrické péče v ČR

4.1 Psychiatrická péče v ČR

4.1.2 Lůžková péče

Zdravotnická zařízení poskytující lůžkovou psychiatrickou péči

4.3 Svépomocné aktivity v české psychiatrii

5 Psychiatrická etika

5.2 Etika v psychiatrii

5.3 Práva duševně nemocných a jejich formování

5.4 Informovaný souhlas

5.7 Etické problémy v psychiatrii

5.7.2 Nedobrovolná hospitalizace

Etické ospravedlnění nedobrovolné hospitalizace

6 Právní otázky v psychiatrii

6.1 Právní předpisy

6.1.1 Mezinárodní úmluvy

6.1.2 České právní normy

6.2 Vybrané právní problémy v oblasti psychiatrie

6.2.1 Nedobrovolná hospitalizace

7 Vyšetřovací metody v psychiatrii

7.2 Pomocné vyšetřovací metody

7.3 Ošetřovatelské vyšetření

8 Léčba v psychiatrii

8.2 Psychofarmaka a jejich klasifikace

8.2.1 Antidepresiva

8.2.2 Antipsychotika

8.2.3 Anxiolytika

8.2.4 Hypnotika

8.2.5 Kognitiva (neuroprotektiva)

8.2.6 Psychostimulancia

8.2.7 Tymoprofylaktika

8.3 Specifika podávání léků na psychiatrii

8.6 Další možnosti biologické léčby

8.6.1 Elektrokonvulzivní léčba (electroconvulsive therapy, ECT)

9 Psychoterapie a psychoterapeutický přístup

Literatura

Neverbální techniky

9.5 Psychoterapeutické směry

10 Komunitní péče v psychiatrii

10.4 Základní elementy komunitního systému ve vztahu ke zdravotnímu systému

11 Krize a krizová intervence

11.4 Suicidální krize

12 Sexualita lidí s duševním onemocněním

12.2 Dopady léčby na sexuální život nemocného

12.3 Specifika některých psychiatrických poruch

12.3.2 Deprese

13 Spolupráce pacientů při léčbě, role sestry v psychoedukaci

13.1 Faktory ovlivňující spolupráci s léčbou

13.2 Zásady psychoedukace a role sestry

13.4 Praktické ukázky nástrojů využitelných v průběhu psychoedukace

14 Prevence rizik na psychiatrických odděleních

15 Ošetřovatelský přístup k neklidným a agresivním pacientům

15.1 Přístup k agresivním pacientům

Vstup do zdravotnického zařízení

Signály agrese

Přístup k potenciálně agresivním pacientům

15.2 Používání omezovacích prostředků

15.3 Farmakologické zvládání neklidu

16 Organické duševní poruchy

16.1 Demence

16.1.1 Základní klinické příznaky

16.1.2 Terapie

Nefarmakologické přístupy v léčbě demence

Psychoterapie pacientů s demencí

16.2 Delirium nasedající na demenci

16.2.5 Ošetřovatelská péče o pacienty s deliriem

16.2.6 Ošetřovatelská péče při rozvinutém deliriu

17 Duševní poruchy vyvolané psychoaktivními látkami

17.2 Práce sester v adiktologických službách

17.3 Práce sestry v některých specifických typech adiktologických služeb

17.3.1 Detoxifikace

17.3.2 Střednědobá odvykací léčba

17.3.3 Terapeutická komunita

17.3.4 Ambulantní léčba

17.3.5 Substituční léčba

18 Psychotické poruchy

18.5 Ošetřovatelský přístup, ošetřovatelská péče

19 Afektivní poruchy

19.2 Depresivní epizoda

19.3 Manická epizoda

19.4 Bipolární afektivní porucha

20 Neurotické poruchy

20.2 Fobické úzkostné poruchy

20.3 Jiné úzkostné poruchy

20.5 Reakce na stres

20.7 Somatoformní poruchy

20.7.2 Hypochondrická porucha

21 Poruchy osobnosti

21.1 Specifické poruchy osobnosti a ošetřovatelský přístup

22 Poruchy příjmu potravy

22.1 Mentální anorexie

22.2 Mentální bulimie

22.3 Léčba a péče o pacienty s poruchami příjmu potravy

23 Mentální retardace a poruchy intelektu

23.1 Stupně mentální retardace

23.2 Péče o osoby s mentální retardací

24 Dětská a dorostová psychiatrie

24.4 Duševní poruchy v dětském a adolescentním věku

24.4.1 Poruchy psychického vývoje

24.4.2 Poruchy chování a emocí se začátkem obvykle v dětství a adolescenci

24.4.4 Afektivní poruchy u dospívajících

24.4.7 Mentální retardace

24.5 Specifika ošetřovatelské péče u dětí a adolescentů s duševní poruchou

24.5.6 Ošetřovatelská péče u dětského pacienta s bipolární afektivní poruchou

24.6 Farmakoterapie u dětí a adolescentů s duševní poruchou

24.7 Specifika práce sestry v dětské a dorostové psychiatrii

24.7.1 Schopnosti a osobnostní předpoklady sestry v dětské a dorostové psychiatrii

24.7.2 Základní pracovní nástroje sestry při poskytování péče se zaměřením na dětskou a dorostovou psychiatrii

Přílohy

Příloha 1 – Deklarace z Turku

DEKLARACE Z TURKU - SPECIFICKÉ POST A VENÍ PSYCHIATRICKÝCH SESTER V PÉČI O OSOBY S DUŠEVNÍ PORUCHOU

Část C. Klinická praxe- Psychiatrické sestry by měly ..

Část D. Výzkum a rozvoj praxe- Psychiatrické sestry by měly ...

O autorech

Editoři

Autorský kolektiv